Провадження № 2-о/470/19/25
Справа № 470/105/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи по справі Долганюк Ю.Ю., секретарів судового засідання Ляшенко О.В., Коверзнєвої К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 29 травня 2025 року в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці станом на 24.08.1991 року,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2025 року заявник через систему «Електронний суд» звернувся до суду з відповідною заявою до заінтересованої особи по справі, яка підписана його представником ОСОБА_2 . У заяві зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, 23.04.1988 року був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, який втратив. Паспортом громадянина України в територіальних підрозділах УДМС у Миколаївській області заявник не документувався. Державна міграційна служба не змогла підтвердити реєстрацію його місця проживання на території України за станом на 1991 рік, а тому відмовила в оформленні документів, які посвідчують особу і підтверджують громадянство, та рекомендувала звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України з дня народження по теперішній час, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак з 1964 року по теперішній час він постійно проживає в Україні, в Новоочаківському старостинському округу Миколаївської області, де здобув загальну середню освіту та постійно працював у колгоспі, а в подальшому різноробочим в фермерських господарствах. Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник та його представник ОСОБА_2 в судове засідання з`явились, вимоги викладені у заяві підтримали у повному обсязі на їх задоволенні наполягали. ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що народився у с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , також є рідна сестра ОСОБА_5 . Він постійно проживав в с.Петропавлівка, ходив до школи, після цього працював у колгоспі, а після його розпаду, наймався на підробітки. Документи щодо його особи, а саме паспорт і трудову книжку він загубив коли був побитий та перебував у лікарні. Батьки померли близько десяти років тому, сестра переїхала до іншого села. Отримання паспорта необхідне для реєстрації місця проживання, він постійно мешкав у селі Петропавлівка та ніколи не виїжджав за межі Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області.

Представник заінтересованої особи по справі ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення, при вирішенні справи поклалась на розсуд суду, однак просила врахувати їх позицію викладену у запереченнях управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, за якими для доведення і встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року, необхідно надавати докази які б достовірно та переконливо підтверджували такий факт ( а.с.59-66).

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи суд доходить наступного.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №24 від 11 березня 2025 року убачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, держава Україна, про що виконавчим комітетом Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області було складено актовий запис № 5 та 13 лютого 1964 року видано свідоцтво про народження. У відомостях про матір зазначено - ОСОБА_3 , національність українка, а про батька ОСОБА_7 , при цьому у відмітках вказано, що по батькові дитини « ОСОБА_8 » присвоєно за бажанням матері, яка перебуває у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 . Місцем проживання батьків і дитини є село Петропавлівка Березнегуватський (Баштанський) район Миколаївська область (а.с.121-123).

19 липня 2024 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було повторно видано свідоцтво про народження заявника серії НОМЕР_1 ( а.с. 31).

Відповідно до наказу № 34 від 1971 року ОСОБА_1 було зараховано до 1 класу Петропавлівської школи, звідки він вибув до спеціальної школи Міністерства соціального забезпечення ( а.с.118).

За довідкою Комунального некомерційного підприємства «Березнегуватська центральна районна лікарня» Березнегуватської селищної ради заявник з жовтня 1971 року перебуває на обліку у лікаря психіатра вказаного лікувального закладу ( а.с.170).

Згідно інформації управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 12.07.2024 року ОСОБА_1 документувався паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 виданим 23 квітня 1988 року Березнегуватський РВ ВС Миколаївської області, однак паспортом громадянина України в територіальних підрозділах УДМС у Миколаївській області не документувався (а.с.9-12,27).

Відповідно до довідки виданої Березнегуватською селищною радою від 11 липня 2024 року за №1972/06-18 за даними записів погосподарських книг з січня 1991 року по грудень 1995 року заявник дійсно проживав та був зареєстрований в с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області. До довідки долучено копію витягу з погосподарської книги де за записом №241 з 1991 по 1995 рік, в с. Петропавлівка до членів сім`ї домогосподарства ОСОБА_10 , записано дружину ОСОБА_11 , та сина ОСОБА_12 (а.с.14-15).

Крім цього, з довідки виданої Новоочаківським старостинським округом Березнегуватської селищної ради ОСОБА_1 27 вересня 2024 року № 129/18.1-07 убачається, що згідно записів погосподарських книг Новоочаківської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області заявник дійсно проживав на території Новоочаківського старостинського округу в наступні періоди: з 1964 по 1995 роки у с.Петропавлівка (в лютому 1993 року вибув в с.Маліївка, а в березні 1993 року прибув до с.Петропавлівка); з 1996 по 2000 роки по АДРЕСА_1 ; з 2001 по 2005 роки у с.Петропавлівка; з січня 2006 року по 01.12.2007 року по АДРЕСА_2 ; з 01.12.2007 року по грудень 2010 року по АДРЕСА_3 ; з 2011 по 2015 роки по АДРЕСА_4 , з 2016 року по теперішній час по АДРЕСА_5 (а.с.131).

З січня 1993 року по березень 1999 року заявник працював уходником та різноробочим у колгоспі КСП «Буревісник», що підтверджується довідкою трудового архіву Березнегуватської селищної ради № 04-03/224 від 15 травня 2025 року (а.с.193). Також з протоколів загальних зборів членів колгоспу «Буревісник» від 22.02.1996 року № 1 та № 2 від 16 серпня 1996 року убачається розгляд питань про вирішення заяв та питань щодо ОСОБА_1 , а у 1999 році, згідно протоколу № 4 було вирішено питання про його звільнення з колгоспу «Буревісник» ( а.с.196).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що у 1984 році переїхала у с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, та з того часц знайома з ОСОБА_1 і його родиною. Його батьки у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали однією сім`єю у с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, працювали у колгоспі, мали спільних дітей, сина ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_14 . З 1989 по 1999 роки вона і ОСОБА_15 працювали разом у колгоспі «Буревісник», тісно спілкувалися, підтримували дружні стосунки, разом хрестили дітей, після ліквідації колгоспу вона перебувала на обліку у Центрі зайнятості, а ОСОБА_15 працював на підробітках, випасав худобу. Військову службу він не проходив, у шлюб не вступав, оскільки хворів та перебуває на обліку у лікаря психіатра Березнегуватської центральної районної лікарні. Він ніколи не виїжджав за межі України та навіть Миколаївської області, міг їздити лише в сусідні села, оскільки у с.Новоочаків Баштанського (Березнегуватського) району проживає його сестра. ОСОБА_15 постійно проживав і наразі мешкає на території Новочаківського старостинського округу, де працює на тимчасових підробітках і пастухом та придбав житловий будинок. Про відсутність у нього паспорту громадянина України їй відомо не було.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що знає ОСОБА_1 як односельця, оскільки останній народився та постійно проживав у с.Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області. Проживав ОСОБА_17 разом з батьками, які працювали у колгоспі, відвідував школу, після її закінчення ніде не навчався, спеціальності не здобув. Військову службу не проходив, з 1986 року вони разом працювали у колгоспі. У ОСОБА_1 є затримка розвитку через що він перебував на обліку у лікаря психіатра. З с.Петропавлівка Задорожній П. виїжджав тимчасово лише до сусіднього села Новоочаків Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області, де проживала його рідна сестра, яка доглядала їх батьків. Після смерті батьків він постійно проживає і працює у с.Петропавлівка, наразі з сестрою стосунків не підтримує, власної сім`ї не має.

Відповідно до листа Березнегуватського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) від 11 березня 2025 року № 125/23.2-23 при перевірці за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актових записів про шлюб ОСОБА_1 , та де він був би вказаний батьком дітей, виявлено не було ( а.с.120).

За інформацією ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває, і не перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с.127).

За даними заяви та пояснень заявника паспорт громадянина колишнього СРСР ним було втрачено.

08 листопада 2024 року районним сектором управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області ОСОБА_18 було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України через не підтвердження належності до громадянства України та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, належність заявника до громадянства будь якої держави встановлено також не було ( а.с.29).

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд дослідивши зібрані у справі докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, вважає доведеним факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року є встановлення та підтвердження належності заявника до громадянства України і отримання ним паспорта громадянина України, суд доходить висновку, що встановлення зазначеного факту має для ОСОБА_1 юридичне значення, та є підставою для задоволення заяви.

Керуючись статтями 76-89,263-265,268,273,315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа по справі управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці станом на 24.08.1991 року задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець села Петропавлівка Березнегуватського району Миколаївської області, держава Україна, постійно проживав на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник:

ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_6 .

Представник заявника: адвокат Смірнов Володимир Сергійович адреса здійснення адвокатської діяльності: вул. Коблевська, буд. № 40 Приморський район, м.Одеса Одеська область, індекс 65023.

Заінтересована особа по справі: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області: адреса місцезнаходження: вул.Декабристів, 5-а м.Миколаїв Миколаївська область, індекс 54001, .

Представник заінтересованої особи по справі Долганюк Юлія Юріївна: адреса місцезнаходження: вул.Декабристів, 5-а м.Миколаїв Миколаївська область, індекс 54001.

Суддя С. Ф. Орлова

Повний текст рішення суду складено 03 червня 2025 року.