КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/2557/25 Головуючий у суді І інстанції: Бондаренко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виданої 16.05.2011 міським відділом ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції на все його нерухоме майно: 1) з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 11172650); 2) з нежитлової будівлі, літ. «А» пл. 526,3 кв.м; за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обтяження 11172650); 3) з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер обтяження 11172650); 4) з будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер обтяження 11172650); 5) з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер запису про обтяження 10847517); 6) із земельної ділянки у розмірі 1/2 частки (реєстраційний номер запису про обтяження 10847517); 7) з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер запису про обтяження 10847450); 8) з земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер запису про обтяження 17105362); 9) з нежитлової будівлі, магазина продовольчих товарів з кафетерієм, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер запису про обтяження 17105946) та залишити за ним судові витрати.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції проігнорував статус позивача, а саме те, що він є власником майна та неправильно визначено процесуальний статус позивача у даному спорі.

Вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні. Зазначав, що у даній справі є 3 учасника: 1) власник майна - ОСОБА_1 , 2) особа, в інтересах якої було накладено арешт на майно ( на день пред`явлення позовної заяви всі виконавчі провадження відсутні) - ОСОБА_2 , 3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідний орган державний виконавчої служби. Тому боржника у даній справі немає.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги також посилався на те, що суд першої інстанції пропустив формулювання «учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт», що суттєво впливає на правильне застосування даного положення Постанови Пленуму ВССУ № 5. Оскільки ОСОБА_1 не був та не є учасником кримінального провадження, а тому не можна до правовідносин у даній справі застосувати це положення, роз`яснення, викладене у пункті 5 Постанови Пленуму ВССУ № 5.

Також зазначав, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилався на пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, яка не може бути застосована до даної справи, оскільки відсутні будь-які виконавчі провадження та предметом розгляду є інші правовідносини. Тобто предмет розгляду у справах, які аналізуються у постанові № 6, не тотожній предмету даної справи.

ОСОБА_1 зазначав, що обтяження, які зазначені у позовній заяві від 23.02.2025 року, порушують його права як власника майна, оскільки неможливо зняти арешт в позасудовому порядку, позбавляють можливості вільно розпоряджатися своїм майном, а тому є необхідність захисту прав шляхом зняття такого арешту.

Скаржник також не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача та інтересу є оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Оскільки такий спосіб захисту не зможе об`єктивно вирішити правову проблему, тому що виконавчих проваджень не існує та не існує боржника.

22 травня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки він як власник свого майна має повне право розпоряджатися ним, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 03.03.2025 року слід скасувати (а.с. 64-70).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на все його майно, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що він не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а тому слід відмовити у відкритті провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 20.10.2009 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 2-67647/2009 постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачує позивач ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кошти в сумі 4000 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної залиттям 03.06.2009 року належної їм квартири АДРЕСА_8 , а позивачі в свою чергу відмовляються від своїх претензій щодо предмету спору. Ухвала набрала законної сили 04.11.2009 року (а.с. 14).

В ухвалі суду допущено помилку у прізвищі: написано « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_6 ». Позивач зазначав, що на момент розгляду справи згідно паспорту його ім' (прівище) значиться - « ОСОБА_6 ».

У експертному висновку № 056/743/2 від 11.08.2015 року, з урахуванням зазначеного у висновку українські записи прізвища ОСОБА_6 та ОСОБА_5 попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також інших документів зазначеної особи та її родичів є ідентичними (а.с. 9).

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, відповідно до вищевказаної ухвали суду ОСОБА_1 сплатив спірну суму у розмірі 4000 грн позивача.

В подальшому, з невідомих позивачу причин, дана ухвала була прийнята до виконавчого провадження.

16.05.2011 року листом № 8576 міський відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції відносно ОСОБА_1 направив Білоцерківському МБТІ копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2011 року (а.с. 15).

В постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.05.2011 року відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 в сумі 4000 грн, постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 16).

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до начальника відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АК № 697951 виданий 16.05.2011 року, видавник - міський відділ державної виконавчої служби (а.с. 17).

В матеріалах справи міститься відповідь Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (лист № 20722 від 26.01.2024 року), відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено про те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі на примусовому виконанні виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 , станом на дату надання відповіді не перебуває. В межах якого виконавчого провадження виносилась постанова АК № 697951 виданої 15.05.2011 року про накладення арешту на майно боржника встановити неможливо (а.с. 18).

Також Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою, листом № 1196/01-16 від 24.10.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою обтяження майна є постанова міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ. Суб`єкт, власник: ОСОБА_1 . Іншою інформацією, крім зазначеної в листі, Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора не володіє. У зв`язку з чим надати належним чином засвідчені копії матеріалів справи щодо накладення арешту на все майно заявника не є можливим (а.с. 19).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, врегульовано ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Перелік підстав для зняття арешту державним виконавцем є вичерпним та згідно частини п`ятої наведеної норми може бути знятий за рішенням суду в усіх інших випадках.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті першому постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі №554/8004/16 зробила висновок, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту.

З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що на належну йому нерухоме майно накладено арешт, підстава обтяження зазначена - постанова міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ від 16.05.2011 року, серія та номер АК № 697951. Однак, як вказує позивач, йому не відомі підстави для винесення зазначеної постанови органом державної виконавчої служби та причини обтяження належного йому майна.

На підтвердження вказаних обставин, позивач додав до позовної заяви лист Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області від 26.01.2024 року № 20722 (а.с. 18), в якому вказано на те, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у відділі на примусовому виконанні виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 , станом на дату надання відповіді не перебуває. В межах якого виконавчого провадження виносилась постанова АК № 697951 виданої 15.05.2011 року про накладення арешту на майно боржника встановити неможливо.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадження, тому він не може пред`явити позов про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи - боржника у виконавчому провадженні, внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження, шляхом оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивач ОСОБА_1 є/був боржником у виконавчому провадженні в рамках якого було накладено арешт на майно, яке перебуває у його власності, що зокрема, підтверджується вказаним вище листом Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, тобто судом не встановлено чи є/був позивач боржником у виконавчому провадженні.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі посилався на ст. 447 ЦПК України проте, колегія суддів зауважує, що суд не встановив, що позивач є стороною виконавчого провадження.

Крім зазначеного, колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, ухвалюючи про відмову у відкритті провадження у даній справі, застосував оцінку ефективності способу звернення до суду, однак, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, як про це зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц та від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при відмові у відкритті провадження, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони спростовують висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі та підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «05» червня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко