ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1062/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1899/25 Категорія: на ухвалу Волосовський В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.
секретар Івануса А. Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Примака В. А. на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.04.2025 (повний текст складено 21.04.2025, суддя в суді першої інстанції Волосовський В. В.) про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», Національний банк України, завідувач Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Л. В., про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у квітні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Примак В.А., звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт припинення іпотеки укладеної на підставі кредитного договору від 14.03.1997, укладеного між ним та банком "Україна", та скасувати заборону відчуження житлової квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер обтяження 5010921 від 24.05.2007.

Заява обґрунтована тим, що на час внесення відомостей до держреєстру про обтяження зазначений кредитний договір було погашено, а обтяжувача банк «Україна» було ліквідовано. Станом на 25.07.2024 Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником банку "Україна".Отже, документи на підставі яких накладалося обтяження відсутні, а також відсутні правонаступники ліквідованого банку права та інтереси яких можуть бути порушені в разі зняття заборони обмеження відчуження нерухомого майна.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.04.2025 відмовлено у відкритті провадження у даній справі, з посиланням на те, що оскільки встановлення такого факту впливає на права та обов`язки ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», якому на підставі договору про передавання в управління непроданих активів були передані в управління активи Банку «Україна», які не були продані під час процедури його ліквідації, відтак встановлення даного факту породжує спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Примак В. А. 01.05.2025 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що ухвала є не обґрунтованою, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду по суті.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 295/7291/20 відповідно до якого можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Суд констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд констатував, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі прийшов до помилкового висновку, що заявнику слід відмовити у відкритті провадження за заявою поданою в порядку окремого провадження, оскільки встановлення такого факту впливає на права та обов`язки ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», оскільки в реєстрі заборон на відчуження нерухомого майна іпотекодавцем не є вказане товариство, яке взагалі не має відношення до даного спору, оскільки не отримувало відомості, що заявник є боржником ліквідованого банку і тому не може бути відповідачем по даній справі. Спору про право, а саме визнання права власності на дану квартиру немає, адже вона і так належить на підставі свідоцтва про вправо на власність заявнику.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що із доданих до заяви документів, а саме з повідомлення Національного банку України за №14-0004/56717 від 26.07.2024 вбачається, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 29.06.2001 № 249 "Про відкликання ліцензії на здійснення банківських операцій та ліквідацію Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" Національний банк України відкликав з 16.07.2001 банківські ліцензії та запровадив процедуру ліквідації Банку "Україна". 13.04.2009 Комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийнято рішення № 167 «Про виключення акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» з Державного реєстру банків». Відповідно до статті 98 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку вважалась завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Державного реєстру банків після ухвалення звіту ліквідатора. Станом на 25.07.2024 року Державний реєстр банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України банку, який став правонаступником Банку «Україна».

Активи Банку «Україна», які не були продані під час процедури його ліквідації, передані на підставі Договору про передавання в управління непроданих активів від 26.02.2021 № 102891 в управління ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР». Повідомлено також, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед Банком «Україна» відсутня у переліку непроданих активів Банку «Україна», переданих в управління управителю на підставі договору. В описах архівних справ банку «Україна» кредитна справа (кредитний договір застави та інші документи/листування) ОСОБА_1 не значиться та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором Банку "Україна" не передавалася. У документах архівного Фонду банку «Україна», а саме: в додатку "Акт прийому-передачі кредитної заборгованості фізичних осіб, кредитних справ та звітів про оцінку» до Звіту ліквідатора Банку «Україна» про проведену роботу за період з 17.07.2001 по 26.12.2008 інформація щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед Банком "Україна відсутня.

З цих підстав, стверджуючи про відсутність особи-кредитора за зобов`язаннями заявника, було подано заяву у даній справі про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - припинення іпотеки на забезпечення кредитного договору від 14.03.1997, укладеного між ОСОБА_1 та банком "Україна".

Зазначене питання має таку правову регламентацію.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

За приписами ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ч.1 ст. 315 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05 2022 у справі № 443/398/15-ц.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено правовий висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У даному випадку, відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції, виходив із того, що з поданої заяви вбачається спір про право, а тому вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР» на підставі Договору про передавання в управління непроданих активів від 26.02.2021 № 102891 були передані в управління активи Банку «Україна», які не були продані під час процедури його ліквідації.

При цьому за матеріалами справи неможливо встановити чи входить до складу таких активів права вимоги і за іпотечним договором, укладеним із заявником ОСОБА_1 .

Крім того, стверджувати про відсутність особи-кредитора, як підставу для встановлення юридичного факту припинення іпотеки, про що порушує питання заявник у цій справі, ним не було враховано, що ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР» за Договором про передавання в управління непроданих активів від 26.02.2021 № 102891 є управителем активів банку, що ліквідовується, а відтак може доводити про наявність в нього права на реалізацію правомочностей іпотекодержателя за зобов`язаннями, в яких заявник ОСОБА_1 виступає іпотекодавцем.

Отже встановлення юридичного факту припинення іпотеки, наявної на забезпечення кредитного договору від 14.03.1997 стосуватиметься прав ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», як потенційного іпотекодержателя за відповідними забезпеченими зобов`язаннями.

Такі міркування відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.10.2022 у справі № 755/1938/22.

Отже відповідні вимоги до вказаної особи - ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», заявник має пред`явити у порядку позовного провадження в якому будуть доведені обставини щодо складу активів, наявних у зазначеного товариства, у аспекті можливого включення до них прав іпотекодержателя за зобов`язаннями заявника.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до доказування припинення зобов`язання та відсутності як кредитної заборгованості перед банком так і особи кредитора, проте, як вказано вище, ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», як управитель активів банку (іпотекодержателя) може стверджувати про наявні в нього права щодо обтяженого іпотекою майна заявника у даній справі, що виключає можливість встановлення відповідного юридичного факту порядку окремого провадження, яке може бути лише безспірним.

Посилання скаржника на правові висновки ВС щодо можливості встановити у порядку окремого провадження факту припинення іпотеки у разі ліквідації особи іпотекодержателя, апеляційним судом відхиляються, адже в справі, що переглядається, відповідні активи до складу яких може бути включено права іпотекодержателя передано іншій особі - ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», яка може відповідати за вимогами заявника у цій справі, однак у порядку позовного провадження.

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21.04.2025 про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ТОВ «ЛЕКСНАВІГАТОР», Національний банк України, завідувач Першої Черкаської нотаріальної контори Шалденко Л.В., про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 04.06.2025.

Суддя-доповідач

Судді