Справа № 638/6268/25
Провадження № 2/638/4266/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Кассіч Н.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м.Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у розмірі 362467 грн в порядку поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

24.04.2025 надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимоги. Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова знаходиться цивільна справа №638/11501/24 (провадження 2/638/4809/24) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційний проект» про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння. Дана справ провадженням не закінчена та остаточне рішення у ній не прийняте. З позовної заяви, поданої в межах справи № 638/11501/24 вбачається, що одним із предметів позову є витребування на користь позивача частки квартири АДРЕСА_1 як спільної сумісної власності подружжя. Поряд з цим, у даній справі (№638/6268/25) предметом позову є стягнення з позивача грошових коштів в сумі, що становить частку від вартості квартири АДРЕСА_1 як спільної сумісної власності подружжя. Тобто за наслідками розгляду обидвох позовів позивач вважає можливим обернення на свою користь частки квартири АДРЕСА_1 та грошових коштів в сумі, що становить частку від вартості квартири АДРЕСА_1 , фактично у такий спосіб претендуючи на 100% обернення на свою користь квартири АДРЕСА_1 . Обидва позови базуються на одній і тій самій фактичній підставі набуття квартири АДРЕСА_1 у шлюбі за спільні, на переконання позивача, кошти подружжя. Таким чином, у розумінні положень ЦПК України, зазначені позови мають тотожну підставу та фактичний предмет, оскільки ґрунтуються на тих самих правовідносинах, і заявляються з метою реалізації одного й того ж суб`єктивного права права на частку у спільному майні подружжя щодо одного і того самого об`єкту нерухомості. Подання кількох позовів до одного і того самого відповідача з однаковою підставою та фактично єдиним предметом прямо суперечить вимогам ст. 44 ЦПК України, яка забороняє подання кількох позовів з тотожними предметом та підставами.

29.04.2025 надійшла відповідь на відзив із зазначенням того, що предмет позовної заяви по даній справі і по справі на яку посилається відповідач різний. В даному випадку позивач просить суд стягнути з відповідача половину коштів, які були перераховані при укладанні попереднього договору на його виконання і у подальшому використані відповідачем у власних інтересах без згоди та попередження позивача. У справі № 638/11501/24 Дзержинського районного суду м. Харкова просили суд визнати право сумісної власності та витребувати 1/2 квартири АДРЕСА_2 з незаконного володіння, оскільки позивачем не надавалась згода на її відчуження і він був впевнений що попередній договір за № 186/84 виконаний сторонами. Така ситуація відбулось у зв`язку з відсутністю у позивача повної інформації щодо виконання попереднього договору за № 186/84 сторонами договору. Позивач не приховував від суду наявність іншої справи про поділ майна подружжя. Позивач в позовній заяві надав пояснення суду щодо обставин, які відбулись та відбуваються між сторонами по справі та причини звернення саме з таким позовом, на підставі якого розглядається дана справа. Звернення до суду з заявою про зміну предмету позову шляхом виключення частини позовних вимог в рамках справи № 638/11501/24 Дзержинського районного суду м. Харкова, свідчать, що позивач не має на меті отримати подвійний зиск з відповідача чи порушити її право, чи обернути в свою власність половину квартири АДРЕСА_2 за допомогою суду та розглядом судом двох справ. Викладене спростовую твердження відповідача про зловживання позивачем своїми правами, а є лише припущенням.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи викладені у своїх заявах.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

У справі №638/6268/25 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 362 467,00 грн, в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 1994 року, шлюб було розірвано рішенням суду від 25.08.2021. Під час шлюбу придбано однокімнатну квартиру у не побудованій на той час ще новобудові за будівельною адресою: АДРЕСА_3 . У зв`язку з чим, 08.10.2020 року відповідач уклала в інтересах сім`ї, за письмовою згодою позивача, Попередній договір за № 186/84 з ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» ЗНВПІФ «ЖИТЛОБУД-1» про те, що сторони зобов`язуються укласти основний договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_4 , протягом десяти банківських днів після отримання ТОВ «КУА «Інвестиційні проекти» ЗНВПІФ «Житлобуд-1»» витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цю квартири, але не пізніше 30 вересня 2022 року.

12 жовтня 2020 року з метою виконання умов вищезазначеного договору відповідачем за рахунок спільних сімейних коштів було сплачено на рахунок ТОВ «КУА КУА «Інвестиційні проекти» ЗНВПІФ «Житлобуд-1»» повну вартість за цей об`єкт нерухомості у розмірі - 724 935, 00 гривень. Відповідач набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору № БВ240520-2-1 купівлі-продажу цінних паперів від 20.05.2024 року, який було укладено між ТОВ «КУА «Інвестиційні проекти» та відповідачем та договору міни цінних паперів на квартиру №БВ240520-3-1 від 20.05.2024 року, при цьому використавши для укладання цих договорів сумісно нажиті кошти, які передавались ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» за попереднім договором №186/84. Сплачені 12 жовтня 2020 року кошти для виконання умов попереднього договору № 186/84 від 08.10.2020 року, у розмірі 724 935, 00 грн. є спільними майном (коштами) подружжя, а тому підлягають поділу між позивачем та відповідачем. Отже, половина коштів від сплаченої суми за попереднім договором 186/84, в порядку поділу майна подружжя належать позивачу в результаті втрати чинності укладеного у період їх шлюбу попереднього договору за №186/84 від 08.10.2020 року.

У справі №638/11501/24 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_5 ; визнання квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; витребування у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Так, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 у справі № 916/1743/18.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Заяву про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Відповідно до п.7 ч.2ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. (ч.ч.1,3ст.44 ЦПК України).

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (Постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій (постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Дійсно, 24.03.2025 позивач звернувся до суду у справі №638/11501/24 із заявою про зміну предмету позову шляхом вилучення позовних вимог та просив остаточно визнати за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_5 .

Ухвалою суду від 13.01.2025 підготовче судове засідання у справі №638/11501/24 закрито та призначено справу до розгляду.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/7103/21, зроблено висновок, що: «відповідно до практики Верховного Суду, яку колегія суддів враховує на підставі частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом з тим такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій господарського процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

У пункті 30 постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 902/271/18 сформульовано такий правовий висновок: "Також Верховний Суд звертається до власної практики, зокрема, постанови від 02.10.2019 у справі № 916/2421/18, у якій Верховний Суд погодився з судами першої та апеляційної інстанцій у питанні можливості повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття у випадку, якщо судом встановлено замовчування відповідачем важливого питання, яке мало б бути вирішено саме на стадії підготовчого провадження. На думку Верховного Суду, стадія підготовчого провадження з огляду на її мету є не формальною, а реальною запорукою здійснення ефективного правосуддя на стадії розгляду справи по суті, тож належне та добросовісне ставлення до стадії підготовчого провадження як з боку суду, так і з боку всіх учасників справи, є таким, що у повній мірі відповідає засадам справедливого правосуддя. На важливість дотримання строку на подання доказів звертав свою увагу Верховний Суд й раніше у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 03.04.2019 № 913/317/18".

Таким чином, у випадку прийняття заяви про зміну предмету позову після завершення стадії підготовчої судового засідання, суд виносить відповідну ухвалу, зокрема про повернення до стадії підготовчого судового засідання.

Разом з тим, у суду відсутні відомості щодо прийняття чи не прийняття судом у справі №638/11501/24 заяви про зміну предмету позову в редакції від 24.03.2025 або повернення до стадії підготовчого судового засідання.

Всупереч вищезазначеному, до постановлення судом відповідної ухвали щодо вирішення питання про зміни предмету позову після закриття підготовчого судового засідання, позивач звернувся до суду 08.04.2025 з новим позовом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в обох справах позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 придбана за спільні кошти подружжя, проте у справі №638/11501/24 позивач просить витребувати частини вказаної квартири, оскільки вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а у справі №638/6268/25 просить стягнути грошові кошти у розмірі 362467 грн, тобто половину вартості цієї квартири.

Таким чином, в даному випадку зловживання процесуальними правами може проявляється у формі штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі.

Враховуючи вищенаведене, суддею визнається зловживанням процесуальними правами з боку позивача.

Суддя вважає необхідним роз`яснити позивачці положення статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами, а саме подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 44 ЦПК України, суд,

постановив:

Визнати подання позовної заяви у цивільній справі № 638/6268/25 ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя - зловживанням процесуальними правами.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» про стягнення коштів в порядку поділу спільного майна подружжя - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Є.В.Невеніцин