П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Київ

Справа № 362/5013/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/477/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ковбель М.М. 05 грудня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики№4606741 в розмірі 15800,00 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 вересня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено кредитний договір №4606741 шляхом підписання електронним підписом позичальника. 08 лютого 2023 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем було укладено договір факторингу №08-02/2023, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 . Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, останній не здійсниа жодного платежу для погашення існуючої заборгованості на ні рахунки ТОВ «ФК «ЄПАБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, а тому загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 15800,00 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано повний текст договору факторингу, що позбавляє суд можливості встановити в повній мірі обставини справи, належних доказів на обґрунтування вимог стосовно того, що до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому суд вважав позовні вимоги необгрунтованими, та відмовив в задоволенні позову.

Не погодилось із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», представником товариства подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача вказує на те, що договір позики було укладено відповідачем в електронній формі з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Представник зазначає, що з метою надання вичерпної інформації у справі позивач ініціював запит до ТОВ «Маніфою» щодо надання додаткових доказів, що підтверджують надання коштів ОСОБА_1 за укладеним договором позики. Лише після ухвалення рішення судом першої інстанції позивач отримав відповідь на свій запит від первісного кредитора, в тому числі додаткові докази, які позивач просить прийняти і долучити до матеріалів справи, а саме: лист від 14 липня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення», як доказ переказу коштів ОСОБА_1 за договором позики №4606741 від 12 вересня 2022 року; розрахунок заборгованості за договором позики. Вказане свідчить про те, що перерахунок коштів на платіжну карту ОСОБА_1 за електронним договором було здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює перекази коштів у безготівковій формі без відкриття рахунків. А розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором, жодним чином не суперечить розрахунку, який було додано до позовної заяви, лише його доповнює та деталізує.

Представник позивача також вказує, що нарахування відсотків первісним кредитором здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, а саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Щодо відступлення права вимоги, представник вказує на те, що витяг з договору факторингу, який додавався до позовної заяви містить основні положення, які регулюють умови відступлення права вимоги за договором позики від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що включають в себе всю необхідну інформацію для підтвердження обсягу та умов переходу. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в сумі 15800,00 грн. Представником позивача було додано до позовної заяви витяг з реєстру, оскільки повний реєстр містить інформацію по іншим договорам, які не мають відношення до справи. Отже, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та проаналізував Договір факторингу.

Однак, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи позивач просить долучити до матеріалів справи копію повного тексту договору факторингу, копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, копію реєстру боржників, та копію платіжного доручення, як доказ оплати фактором ціни продажу за договором факторингу.

Представник позивача вважає, що у суду першої інстанції було достатньо доказів для підтвердження факту укладення договору позики та для ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції чинній на момент відкриття провадження у справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що позивачем при звернені з апеляційною скаргою долучені докази на яких ґрунтуються доводи апеляційної скарги, апеляційний суд перш за все має вирішити питання про можливість їх прийняття.

Так, позивачем надано: лист від 14 липня 2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення», як доказ переказу коштів ОСОБА_1 за договором позики №4606741 від 12 вересня 2022 року; розрахунок заборгованості за договором позики; копія повного тексту договору факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року; витяг з Реєстру боржників від 02 лютого 2023 року до Договору факторингу; копія платіжного доручення, як доказ оплати фактором ціни продажу за договором факторингу клієнту.

В обґрунтування підстав подання цих доказів позивач вказує на те, що суд першої інстанції не вказав на їх відсутність до ухвалення рішення та на те, що за своєю правовою природою це не є новими доказами та лише додаткового свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що, згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч.ч.2,4 ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

А положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у Постанові від 28 квітня 2022 року у справі № 521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

З наведених обставин справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем були подані нові докази, які не були долучені ним до позовної заяви і не було зазначено про причини їх неподання. Посилання позивача на те, що суд першої інстанції маючи сумніви щодо підтвердження відступлення права вимоги не витребував вказані докази з власної ініціативи, тобто не мав на меті встановити фактичні обставини справи, тобто не сприяв всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи, не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду з огляду на те, що суд діючи в межах принципів змагальності і диспозитивності не може втручатись у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів, а має вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів. Також не приймаються до уваги апеляційним судом посилання позивача на те, що вказані документи не є новими доказами, оскільки вони є такими. Враховуючи відсутність поважних і виняткових обставин якими зумовлено неподання позивачем цих доказів до суду першої інстанції, нові докази, додані до апеляційної скарги, не можуть бути враховані колегією суддів під час апеляційного перегляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 12 вересня 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4606741.

Згідно з п. 2.1 договору позики, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі, відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 2.3.3. та п. 2.3.4. сума позики - 5000,00 грн, строк позики: загальний строк - до 11 листопада 2022 року.

Відповідно до п.2.5 договору позики, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Згідно з п.9.1 договір позики укладається в інформаційно - телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле.

Відповідно до п.10.1.5 та п.10.1.6 договору позики відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання фінансових послуг ТОВ «Маніфою», які є невід'ємною частиною договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики.

Додатковою угодою №1 від 22 вересня 2022 року до договору позики № 4606741 від 12 вересня 2022 року сторони погодили продовжити строк позики на 80 днів, шляхом встановлення строку користування позикою. Датою повернення позики встановлено 11 грудня 2022 року.

Додатковою угодою № 2 від 06 липня 2023 року до договору позики № 5559267 від 07 травня 2023 року сторони погодили продовжити строк позики на 80 днів, шляхом встановлення строку користування позикою. Датою повернення позики встановлено 24 вересня 2023 року.

08 лютого 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 08-02/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Згідно з п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору/а.с. 21,22/.

Згідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором Факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року, клієнт - ТОВ «Маніфою» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників в кількості 1194, після чого до клієнта від фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до них.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» сформований Витяг з Реєстру боржників від 08 лютого 2023 року до Договору факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року, в якому вказано боржника ОСОБА_2 , номер договору та суму боргу - 15800,00 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 10800,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0 грн - заборгованість за процентами на прострочену позику.

З розрахунку заборгованості за Кредитним договором №4606741 від 12 вересня 2022 року, складеного позивачем, вбачається, що заборгованість визначена ТОВ «Маніфою» і позивачем її розмір не змінювався.

Також надані дані про реєстрацію ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як юридичних осіб та фінансових установ.

Вирішуючи питання про перехід права вимоги до позивача апеляційний суд виходить з такого.

Положеннями ст. 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В порядку визначеному ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Положеннями ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину:

а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором);

б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги);

в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника;

г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату;

д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо;

е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За змістом ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що в якості доказів переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» останнє надало суду лише окремі аркуші договору факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року.

Реєстр боржників, право вимоги до яких передаються позивачу за вказаними договорами факторингу, матеріали справи не містять.

Витяги з Реєстру боржників до договору факторингу № 08-02/2023 від 08 лютого 2023 року не підписано представником первісного кредитора та не завірено його печаткою.

Оскільки оригінальний реєстр боржників, є документом, що підписується всіма учасниками правочину, витяг з нього, як його частина, що стосується конкретного боржника, також має бути підписаний як «Фактором» так і «Клієнтом».

Відсутність підпису «Фактора» на витягу з реєстру боржників не дає суду підстав вважати доведеним факт передачі права вимоги таким фактором «Клієнту», тільки тому, що останній стверджує про таку передачу.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача за договором позики № 4606741 від 12 вересня 2022 року, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав до задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором на користь позивача.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача за договором позики № 4606741 від 12 вересня 2022 року.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами що до нього перейшло право вимоги за договором позики № 4606741 від 12 вересня 2022 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою».

Апеляційний суд критично оцінює доводи позивача відносно того, що судом не було роз`яснено, що для повного з`ясування обставин справи, суду необхідно надати реєстр боржників (прав вимог) до договору факторингу та повний договір факторингу, та не здійснено попередження про наслідки не подання таких доказів, оскільки по-перше суд діючи в межах принципів змагальності і диспозитивності не може втручатись у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів, а по-друге кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази видачі кредитних коштів та докази невиконання вказаного грошового зобов`язання відповідачем, а наявний в матеріалах справи розрахунок, складений позивачем не містить конкретизації щодо дати видачи кредиту та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, не є первинним банківським документом і, відповідно, належним та допустимим доказом підтвердження цих обставин.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, відсутні і підстави для компенсації позивачеві понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук