Справа № 465/5890/24
Провадження № 2/466/603/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Зими І.Є.

секретаря с/з Васинчик М.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

встановив :

26.07.2024р. позивачка звернулась до Франківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 500, 00 доларів США , судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтовування вимог зазначає, що 07.02.2024р. відповідач ОСОБА_4 отримав від неї 850 доларів США, як завдаток, щодо покупки позивачем у нього його приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 , про що відповідачем було написано власноручно розписку від 07.02.2024р. Термін дії даної розписки сплив 07.05.2024р. При останній зустрічі , 10.05.2024р. , відповідач відмовився від продажу будинку позивачці. Згідно розписки від 07.02.2024р. ОСОБА_4 зобов`язався, у разі відмови від продажу будинку, повернути їй завдаток у сумі 2 500 доларів США. 03.07.2024р. позивачка звернулась до відповідача з письмовою претензією, в якій пропонувала добровільно , в строк до 14.07.2024р. , здійснити продаж належного на праві власності відповідачу будинку за адресою АДРЕСА_1 на умовах, які запропоновані сторонами при зустрічі 10.05.2024р. У випадку відмови від продажу будинку, просила повернути їй отримані відповідачем 850 доларів США завдатку та 2 500 доларів США завдатку за відмову відповідача від продажу будинку згідно взятих відповідачем зобов`язань по розписці від 07.02.2024р. Так як відповідачем зобов`язання по розписці не виконані, вимушена звертатись до суду за захистом свого порушеного права. Позовні вимоги обґрунтовує положеннями ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України та правовими позиціями Верховного Суду щодо тлумачення даних норм закону.

На підставі ухвали судді від 29.07.24 про визначення територіальної підсудності, матеріали позовної заяви 14.08.24 надійшли до Шевченківського райсуду м. Львова та ухвалою від 15.08.24 провадження у справі було відкрито , призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

11.09.2024р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач позовні вимоги заперечує у повному обсязі. Звертає увагу на те, що позивачка, нормативно обґрунтовуючи свої позовні вимоги, покликається на взаємовиключні норми права, що регулюють різні правові інститути: інститут договору позики (ст.ст. 1046 - 1049 глави 71 ЦК України) та судову практику щодо кваліфікації розписки, як боргового зобов`язання позичальника за договором позики, та норми права, що регулюють завдаток, як інститут забезпечення виконання зобов`язання (ст.ст. 546-548 §1, ст.ст. 570,571 §5 Глави 49 ЦК України). Зазначає, що він не є позичальником, а позивачка ОСОБА_1 не є позикодавцем, оскільки жодних договорів позики з позивачкою він не укладав, жодних коштів від неї в позику не отримував, жодних доказів на підтвердження отримання ним позики від позивачки позивачкою суду не надано. 07.02.2024р. він видав позивачці розписку про те, що 07.02.2024р. він отримав від ОСОБА_1 850 доларів як завдаток, щодо покупки ОСОБА_1 його приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 , і, що при відмові продажу зобов`язався віддати завдаток в сумі 2 500 доларів. Даною розпискою визначено термін дії розписки 07.05. 2024р. Тобто, строк дії цієї розписки становив три місяці. Цього ж 07.02.2024р. позивачка надала відповідачу розписку, якою було підтверджено її обов`язок за її рахунок виготовити документи на будинок для переоформлення за адресою АДРЕСА_1 . Лише за умови виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, житловий будинок мав бути відчужений на її користь. Вважає, що суми грошових коштів, про які йдеться в його розписці від 07.02.2024р., не є позикою. Так як між ним та позивачкою не було укладено нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу будинку, то кошти, отримані за розпискою від 07.02.2024р., не можуть кваліфікуватись як завдаток.

11.10.2024р представником позивача подано письмові пояснення по справі №465/5892/24 , в якій зазначається, що відповідач створював штучні перешкоди позивачці для виготовлення документів на будинок, а без відповідача виготовити документи на будинок було неможливо. Під час складання розписки 07.02.2024р. сторони не укладали та не оформляли договір чи попередній договір купівлі продажу нерухомого майна за формою, передбаченою ст.657 ЦК України. Оскільки сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою грошова сума у загальному розмірі 850, 00 доларів США є авансом, який підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

Також до суду 11.10.2024 р. позивачкою подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 850, 00 дол США.

Відповідачем подано заперечення щодо прийняття заяви про зменшення позовних вимог, оскільки предмет спору у справі, яка розглядається , і предмет спору в заяві про зменшення позовних вимог, є різними за своєю правовою природою.

Ухвалою суду від 10.12.2024р. позивачці відмовлено в прийнятті заяви про зменшення позовних вимог в зв`язку з тим, що з змісту поданої заяви вбачається, що фактично позивачкою змінені і підстава і предмет вимог, заявлено нову вимогу.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві та в поданих поясненнях, просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях по справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона є подругою ОСОБА_1 . ОСОБА_4 особисто не знає. Від позивачки знає , що ОСОБА_1 з чоловіком хотіли купити ділянку, згодом казала, що знайшли таку і буде оформляти документи. 22.03.2024р. на OLX позивачка побачила оголошення про продаж ділянки, за який вона вже дала завдаток. ОСОБА_1 попросила її під`їхати замість неї, на випадок, якщо там буде відповідач, щоб поцікавитись, чи продається ділянка. Вона зі своїм знайомим під`їхали, їх зустрів маклер в якого були ключі. Сказав, що ділянка і будинок продаються, з документами все нормально. При ній маклер потелефонував до ОСОБА_4 і через гучномовець на телефоні свідок чула, що ОСОБА_4 сказав, що можна брати завдаток.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що є знайомим позивачки та 10.05.24, за її проханням , був присутнім при її зустрічі з відповідачем. При цьому ОСОБА_4 спершу сказав, що збільшує ціну за будинок і в зв`язку з цим запропонував позивачці порвати попередньо підписану ним розписку про умови договору між сторонами. ОСОБА_1 не заперечувала проти того, що вартість будинку може бути вищою. З їх розмови свідок також зрозумів, що на той час позивачка вже займалась виготовленням документів на будинок, що не був завершений будівництвом. Тому вона намагалась переконати відповідача, що зацікавлена у придбанні нерухомості. Проте ОСОБА_4 відмовився в процесі зустрічі від продажу майна. Крім того зазначив, що при собі не має коштів, щоб повернути їй завдаток, не заперечував що згодом поверне кошти.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки та представника відповідача, покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 07.02.2024р. відповідач ОСОБА_4 видав розписку в якій зазначено, що 07.02.2024р. отримав від ОСОБА_1 850 доларів як завдаток, щодо покупки ОСОБА_1 його приватного будинку , за адресою АДРЕСА_1 , за наперед визначеною ціною , 149 000 тисяч євро (сто сорок дев`ять тисяч євро) і що при відмові продажу зобов`язується віддати завдаток в сумі 2 500 доларів (дві тисячі п`ятсот доларів).

Цього ж дня, 07.02.2024р. , ОСОБА_1 видала розписку , в якій зазначила, що зобов`язана за свій рахунок зробити документи на будинок для переоформлення за адресою АДРЕСА_1 , також зобов`язана виплатити винагороду ріелтору ОСОБА_7 у розмірі 2% від суми будинку 149 000 Євро (сто сорок дев`ять тисяч євро) при матеріальному переоформленні будинку.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом встановлено і дана обставина визнається сторонами, що сума 850 доларів США, вказана у виданій ОСОБА_4 розписці від 07.02.2024р., як завдаток, фактично є авансом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 2 500 доларів США, як завдатку, за відмову відповідача від продажу будинку згідно взятих відповідачем зобов`язань по розписці від 07.02.2024р., то судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка пл.0,0787 га кадастровий номер :04:003:1930, яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування Брюховицької селищної ради від 12.01.205р. №407, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради від 11.червня 2010р. №168 ОСОБА_4 дозволено проектування та будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 через ліцензовану проектну організацію виготовити робочий проект індивідуального житлового будинку та погодити його у встановленому порядку. Після завершення вищевказаних робіт здати об`єкт в експлуатацію у встановленому порядку.

Згідно технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва, складеного 24.04.2023р., готовність будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , становить 41%.

За приписами ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону (ч.3 ст.331 ЦК України).

Виходячи зі змісту розписки, виданої відповідачем ОСОБА_4 07.02.2024р., останній взяв на себе зобов`язання продати позивачці ОСОБА_1 його приватний будинок за адресою АДРЕСА_1 за наперед визначеною ціною 149 000 тисяч євро (сто сорок дев`ять тисяч євро).

Згідно розписки ОСОБА_1 від 07.02.2024р, позивачка зобов`язалася за свій рахунок зробити документи на будинок для переоформлення за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що державна реєстрація права власності або спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництвом будинку за адресою АДРЕСА_1 не проводилась, документи на будинок не оформлені.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не міг укласти договір про відчуження будинку за адресою АДРЕСА_1 без належно оформлених документів на будинок, які б підтверджували його право власності на такий об`єкт нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.5 ст.635 ЦК України будь-які платежі на підтвердження зобов`язання за попереднім договором щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості, а також встановлення інших фінансових зобов`язань сторін, крім штрафних санкцій, за попереднім договором купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості не допускаються.

Згідно ч.1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі

Частиною 1 ст.182 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Сторони визнають, що між ними не укладався та не оформлявся договір чи попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, про що зазначено в позовній заяві та відзиві на позовну заяву.

Суд приходить до висновку, що сума 2 500 доларів США, яку просить стягнути позивачка, не є завдатком в розумінні ст.570 ЦК України.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01 жовтня 2020р. при розгляді справи №361/8331/18 (провадження № 61-22682св19), а також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14-ц (провадження № 61-6475св20), від 08 квітня 2021 року у справі № 640/19696/17 (провадження № 61-2624св20), від 22 лютого 2022 року у справі (провадження № 61-17523св21).

Так як кошти в сумі 2 500 доларів США, зазначеній в розписці ОСОБА_4 від 07.02.2024р., ОСОБА_4 позивачкою ОСОБА_1 не передавалась та ним не отримувалась, попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості не укладався, то дані кошти не можуть кваліфікуватися як завдаток, а тому вимога позивачки про стягнення цієї суми з відповідача, як заборгованості, є безпідставною.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальнику лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Аналізуючи відносини, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що відносини виникли не з договору позики.

Суд не має сумніву щодо достовірності визнаних позивачем та його представником обставин та добровільності визнання того, що кошти, отримані відповідачем від позивача згідно виданої розписки від 07.02.2024р. в сумі 850 дол. США, та зазначені в розписці, як завдаток, є авансом.

Як передбачено ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 2 500 дол. США та судових витрат відмовити за безпідставністю.

Позивачка : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач : ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2025 року.

Суддя І. Є. Зима