Справа № 386/491/25
Провадження № 2/385/263/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 31199,16 грн за Договором кредитної лінії № 133613 від 08.03.2024, що укладений ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «Кредіплюс».

Стислий виклад позиції сторін

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 08.03.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 133613 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Первісного Кредитора - https://finx.com.ua/ та ознайомилась з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 30589,00 грн на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Відразу після вчинених дій відповідачки, 08.03.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № НОМЕР_1 , що в свою чергу, є доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «ФК «Кредіплюс».

Вказує, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала.

12.07.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 12072024, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 133613 від 08.03.2024.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 31199,16 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 133613 від 08.03.2024 в розмірі 31199,16 грн. та понесені у справі судові витрати 2422,40 грн сплаченого судового збору і 7000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідачка ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Ейс» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, хоча 10.05.2025 особисто отримала копію ухвали від 24.04.2025, що була надіслана рекомендованим поштовим відправленням, що вбачається з відомостей на сайті Укрпошти за трек номером 237. Відповідно, відповідачка свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.

заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою судді від 24.04.2025 було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «ЕЙС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки, встановив наступне.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно частини 1 статті 546 ЦПК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За змістом статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів, мотиви суду

Судом встановлено, що 08 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 133613 (а.с. 46-48), який укладено в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим цифровим ідентифікатором 1a28ad0e.

Згідно з п. 2.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості.

Згідно п. 2.2.1 договору сума кредиту 30589,00 грн, що надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку : 25995,08 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 128058 від 15.01.2024 укладеним з кредитодавцем; у розмірі 5,57 грн на картку позичальника № НОМЕР_1 ; у розмірі 4588,35 грн, шляхом погашення заборгованості за комісією, згідно п. 2.5 індивідуальної частини.

Відповідно до п. 2.3 проценти нараховуються за ставкою 0,10 % річних, тип фіксована.

Відповідно до п. 2.4 договору знижений тариф комісії за управління кредитом 1,00 грн, стандартний 200 грн.

Згідно п. 2.5 договору комісія за надання кредиту становить 4588,35 грн, нараховується та підлягає оплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту.

Відповідно до п. 2.6, 2.6.1 строк кредитування 365 днів, періодичність виплат 1 раз на місяць.

Відповідно до п. 2.9.1 орієнтовна загальна вартість кредиту 35205,99 грн.

З графіку платежів за кредитним договором (додаток до договору про споживчий кредит, що також підписаний сторонами, зокрема відповідачкою ОСОБА_1 08.03.2024 з використанням електронного підпису одноразовим цифровим ідентифікатором 1a28ad0e вбачається, що сторони узгодили строк кредиту 365 днів, загальну вартість кредиту 35205,99 грн, чиста сума кредиту 30589,00 грн, проценти 16,64 грн, комісія 4588,35 грн, періодичність сплати кредиту 12 платежів у визначені дати (а.с. 48, зворот).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ознайомилась з паспортом споживчого кредиту (а.с. 60-61), засвідчивши підписом одноразовим цифровим ідентифікатором.

Слід вказати, що в договорі (індивідуальна частина) відповідачка вказала свої паспортні дані, місце реєстрації та проживання, номер телефону та кредитної картки.

Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальницею при укладенні кредитного договору.

Тобто, позичальниця - відповідачка шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений.

Однак суд не бере до уваги та відхиляє як докази Правила надання коштів у позику (а.с. 49-59) і договір про споживчий кредит (публічна частина) (а.с. 39-44). Суд звертає увагу, що оскільки вони не містять підпису ОСОБА_1 , то їх не можна вважати складовою укладеного між сторонами Договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання додаткових заходів, які збільшують вартість позики, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін,

Такий висновок, відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19.

12.07.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 12072024, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 133613 від 08.03.2024 (а.с. 72-78).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 31199,16 грн (а.с. 79).

Як вбачається з платіжної інструкції № 32103 від 12.07.2024 ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило 414716,21 грн на рахунок ТОВ «КРЕДІПЛЮС» за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 (а.с. 81).

З картки обліку виконання договору № 133613 (а.с. 68-69) та виписки з особового рахунку за договором № 133613 ОСОБА_1 (а.с. 71) вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 04.03.2025 31199,16 грн, з яких 30589,00 грн за сумою кредиту, 601,00 грн за комісією, 9,16 грн за процентами.

З листа АТ КБ «Приватбанк « від 28.04.2024 з долученою випискою, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку « НОМЕР_2 ,на яку було зараховано 08.03.2024 5,57 грн, фінансовий номер телефону НОМЕР_3 .

Отже підтверджено, що картка, яка вказана в договору та на яку надійшли кредитні кошти, належить саме ОСОБА_1 .

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості та погоджується з таким.

Окремо потрібно вказати, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже суд вважає підставним нарахування комісії.

Наведеними доказами, які суд вважає належними, допустимими та достатніми, підтверджено факт укладення кредитного договору, надання кредиту, на умовах договору, неналежне виконання такого відповідачкою, розмір заборгованості, а також перехід права вимоги за договором до позивача.

При цьому слід вказати, що суд позбавлений можливості дати оцінку аргументам відповідачки, яка відзиву не надала, заперечень проти розміру заборгованості не навела, контррозрахунку не подала.

У зв`язку з наведеним позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Надання позивачу оплатної правничої допомоги підтверджується доказами договором про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025 з АБ «Тараненко та партнери» (а.с. 24-25) з додатковою угодою № 8 (а.с. 28), актом прийому-передачі наданих послуг за договором на суму 7000,00 грн (а.с. 29) та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 30).

Слід відзначити, що за умовами договору від 04.02.2025 сума гонорару сплачується адвокату не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта, тобто такий встановлює оплату послуг адвоката після стягнення коштів за рішенням суду, що не суперечить п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК.

Відповідачка клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавала.

Розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Тому такі слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе 19, офіс 2005; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» 31199,16 грн заборгованості за кредитним договором № 133613 від 08.03.2024, з яких 30589,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 9,16 грн заборгованості за відсотками, 601,00 грн заборгованості за комісією, а також 2422,40 грн судового збору та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 40621 (сорок тисяч шістсот двадцять одну) грн 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2025.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 03.06.2025