Провадження № 2/522/1645/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Сирової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними, у якій позивач просить визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Пашичевої Галини Леонідівни щодо не зняття заборони відчуження та не припинення іпотеки за кредитним договором № ГО-241207А від 24.12.2007, укладеного між Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» та ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» було укладено кредитний договір № ГО-241207А, за яким вона отримала кредит строком повернення до 24.12.2012 з відсотковою ставкою 18%. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 у справі № 522/9314/23 визнано відсутнім право вимоги Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» за кредитним договором. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою з питань припинення іпотеки та зняття обтяження з нерухомого майна у зв`язку із визнання відсутнім права вимоги за кредитним договором. 22.03.2024 відповідач надала відповідь № 121/01-16 про відмову у знятті заборони та припиненні іпотеки через те, що до нотаріуса не звернувся із заявою про зняття заборони іпотекодержатель та не надав безспірних доказів виконання основного зобов`язання. Вважає такі дії нотаріуса неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 01.10.2024.

У підготовчі засідання 01.10.2024, 14.11.2024 учасники справи не з`явились, розгляд справи відкладався.

20.11.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що згідно ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. У зв`язку з тим, що кредитор не з`явився до нотаріуса, не подав повідомлення про виконання боржником зобов`язання, не було досягнуто домовленості щодо оплати вчинюваної нотаріальної дії, відповідач не була залучена до розгляду справи як третя особа, рішенням суду її не зобов`язували вчинити нотаріальну дію зняти заборону, тому вважає, що припинення нею обтяження є перевищенням повноважень.

У підготовче засідання 19.12.2024 позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач з`явилась, проти задоволення позову заперечувала. Ухвалою суду від 19.12.2024 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучена Кредитна спілка «Спілка пенсіонерів України», у підготовчому засіданні оголошена перерва до 05.02.2024.

16.01.2025 до суду від відповідача повторно надійшов відзив, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та не наведено поважних причин пропуску зазначеного строку, суд не приймає до уваги вказаний відзив.

У підготовче засідання 19.12.2024 позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач з`явилась, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не з`явились, у зв`язку з тим, що повідомлення про вручення судової повістки третій особі до суду не повернулось, розгляд справи відкладено на 19.03.2025.

У підготовче засідання 19.03.2025 позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач з`явилась, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не з`явились, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Ухвалою суду 19.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначену до розгляду по суті на 21.05.2025.

У судове засідання 21.05.2025 позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідач з`явилась, проти задоволення позову заперечувала, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не з`явились, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 02.06.2025.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон № 1952-IV) державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.

Згідно з п. 5) ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину.

Відповідно до абзацу 4 ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Підстави для відмови в державній реєстрації прав є , в тому числі, заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; (п. 2, 9 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону № 1952-IV реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Згідно ч. 3 ст. 31-1 Закону № 1952-IV державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 31-2 Закону державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України "Про нотаріат" проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, станом на 13.03.2024) одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно п. 5.1. глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції, станом на 13.03.2024) (надалі Порядок № 296/5), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; про закінчення п`ятирічного строку з часу накладення заборони відчуження предмета договору про придбання квартири, іншого житлового приміщення, будинку садибного типу, садового або дачного будинку (у тому числі фінансування придбання такого приміщення/будинку, що буде споруджений у майбутньому, або інвестування/фінансування його будівництва) з використанням житлового сертифіката, укладеного в порядку надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України»; в інших випадках, передбачених законом.

Форма заяви про зняття заборони затверджена Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22.12.2010.

При знятті заборони на примірнику правочину, що залишається у справах нотаріуса, проставляється відмітка про зняття заборони, проставляються дата, підпис нотаріуса та його печатка. Наприклад: «Мною, Івановим І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на підставі статті 74 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з розірванням договору іпотеки, посвідченого 20 грудня 2012 року за реєстровим № 253, знято заборону відчуження (назва майна, його місцезнаходження/місце реєстрації) у зв`язку з (зазначаються підстава, ким, коли посвідчено документ, та його реєстровий номер)» або «Мною, Івановим І.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, на підставі статті 74 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку зі смертю (дата, прізвище, ім`я та по батькові відчужувача), який (яка) був(ла) відчужувачем зазначеного у цьому договорі майна, знято заборону відчуження (назва майна, його місцезнаходження/місце реєстрації) (п. 5.3. Порядку № 296/5, в редакції станом на 13.03.2024).

Відповідно до п. 6.1. Порядку № 296/5, в редакції станом на 13.03.2024, про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 686/12153/18 (провадження № 61-10278св19) положеннями статті 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони відчуження, але для вчинення вказаної нотаріальної дії необхідно було надати повідомлення банку про повне погашення основного зобов`язання, або надати відомості про припинення дії договору іпотеки (наприклад договір про розірвання договору іпотеки, або рішення суду, яке набуло законної сили про визнання договору іпотеки недійсним).

Отже, отримання нотаріусом рішення суд, яким визнано припиненим іпотечний договір, посвідчений цим нотаріусом, є підставою для зняття цим нотаріусом заборони відчуження майна.

Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 у справі №522/9314/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» про визнання відсутнім права вимоги кредитора за кредитним договором, визнання іпотечного договору припиненим задоволено. Визнано відсутнім право вимоги Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» за кредитним договором № ГО-241207А від 24.12.2007, укладеним між Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» та ОСОБА_1 . Визнано припиненим іпотечний договір від 24.12.2007, укладений між Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» та ОСОБА_1 , в забезпечення кредитного договору № ГО-241207А від 24.12.2007, укладеного між Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. в реєстрі за № 1175 та накладенням заборони, зареєстрованої в реєстрі за № 1176.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 у справі №522/9314/23 не оскаржувалось та набрало законної сили 30.12.2023.

У зазначеному рішенні суду встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання за Кредитним договором, отримати письмове повідомлення в підтвердження його виконання не має можливості. В забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , 24.12.2007 було посвідчено іпотечний договір приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. за номером в реєстрі № 1175, та накладено заборону на відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири, зареєстрованої в реєстрі за № 1176. Враховуючи те, що ОСОБА_1 виконала основне зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що іпотечний договір та обтяження за цим договором також є припиненим.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни з метою припинення іпотеки та зняття обтяження з нерухомого майна.

22.03.2024 відповідач видала позивачу лист вих. № 121/01-16 «Щодо зняття заборони та припинення іпотеки», у якому зазначила про прийняття до уваги заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2023 у справі №522/9314/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» про визнання відсутнім права вимоги кредитора за кредитним договором, визнання іпотечного договору припиненим. Також повідомила про неможливість зняття заборони та реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з тим, що згідно зі ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна , у випадка, передбачених статтею 74 Закону України «Про нотаріат» та пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Обставина звернення позивача до відповідача підтверджується копією листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни вих. № 121/01-16 від 22.03.2024 та відповідачем не заперечується.

В той же час, в матеріалах справи відсутня сама заява «з питань припинення іпотеки та зняття обтяження нерухомого майна». Позивач її копію суду не надав, клопотання про її витребування не заявляла.

Також суду не надано доказів того, що на момент звернення до нотаріуса та на момент звернення до суду заборона з нерухомого майна не знята, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження, пов`язане із забезпеченням виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № ГО-24120А від 24.12.2007.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) викладена така правова позиція: «Верховний Суд переконаний, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом. Таким чином в оскаржуваних судових рішеннях висновки судів ґрунтуються в оскаржуваній частині мотивів на недоведених припущеннях позивача. Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову.

Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Таким чином, на позивача покладається обов`язок доказування обставин, на які вона посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, не доведено існування обтяження майна позивача на момент звернення до відповідача із заявою про зняття заборони та на момент звернення до суду, підстави виникнення такого обтяження. Суду не надані докази, з яких можливо встановити момент та підстави реєстрації обтяження, номер відомостей про обтяження, обтяжувача, вид обтяження, предмет обтяження, строк дії обтяження, інші відомості про обтяження, які містяться в Єдиному державному реєстрі ревочих прав та їх обтяжень. Сторонами відповідні докази не надані, клопотання про їх витребування не заявлялись.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-ц, згідно якої «ефективним способом захисту порушених прав позивача було пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена (оскільки щодо цього існував спір, про що свідчить факт зміни позивачем підстав та предмета позову), а не визнання припиненим договору іпотеки, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Підстави для зобов`язання нотаріуса вчиняти певні дії відсутні, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку).»

Отже, позовна вимога про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса щодо не зняття заборони відчуження сама по собі не є ефективним способом захисту права.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 244, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни про визнання дій приватного нотаріуса неправомірними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА