Справа № 752/6550/25
Провадження № 2/752/5076/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши у приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року в системі «Електронний суду» позивач ОСОБА_1 , через адвоката Чехович Т.Г. (ордер, свідоцтво а.с. 40, 42) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить припинити стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина сторін - ОСОБА_3 , 2011 року народження, які стягуються з позивача на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року. Просить судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову посилається на те, що 02 серпня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що 02 серпня 2003 року складено відповідний актовий запис № 521. У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: старший син, який є повнолітнім, та молодший син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000, 00 грн, починаючи стягнення з 29 липня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Повідомляє, що з 21 жовтня 2024 року і по день подання позову дитина ОСОБА_3 постійно мешкає разом з позивачем, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 21 лютого 2025 року, знаходиться на його повному утриманні. Батько самостійно оплачує навчання дитини, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Відповідачка не бере жодної участі в утриманні дитини.

Таким чином, після прийняття судом рішення про стягнення аліментів з батька, обставини, на підставі яких судом було задоволено позовні вимоги, змінились, оскільки змінилась особа з якою проживає дитина. Зважаючи на викладені обставини, позивач вважає, що стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, яка проживає разом з ним, має бути припинено. Позивач просить позов задовольнити та повідомляє, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде подано докази щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 28, 29).

У системі «Електронний суду» представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (свідоцтво, ордер а.с.40,41) 14 квітня 2025 року подано відзив на позовну заяву.

У відзиві вказується, що підставою відмови у задоволені позову є відсутність самого факту виконання ОСОБА_1 рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/5924/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000,00 грн. З 15 жовтня 2024 року - дати винесення судового рішення, яким присуджено стягнення аліментів, позивач ні у добровільному, ні у примусовому порядку не сплачував аліменти.

Повідомляє, що за час перебування позивача та відповідача у шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 . З листопада 2016 року сторони та їх спільні діти почали проживати у придбаній квартирі, проте станом на 2024 рік у квартирі залишились проживати позивач з неповнолітнім сином ОСОБА_3 .

З початку 2024 року позивач не лише припинив спільне проживання, а й в повній мірі дистанціювався від відповідачки та від сина ОСОБА_3 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі № 199/5924/24 було встановлено, що дитина - ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 . Під час розгляду даної справи про визначення розміру аліментів позивачем не підіймалось питання щодо зміни місця проживання дитини або незгоди з тим, що син проживає з матір`ю. Позивачем вчинено протиправні дії стосовно фізичного усунення ОСОБА_2 від можливості спілкування з сином.

14 жовтня 2024 року позивач змінив замки до кв. АДРЕСА_1 , яка була постійним місцем проживання відповідачки із сином та змінив місце фактичного проживання ОСОБА_3 без згоди на це відповідача, як матері.

Разом з тим, підтвердження умисних дій вчинених позивачем з метою створення штучних умов для невиконання рішення суду про стягнення аліментів шляхом одноособової зміни місця проживання спільної дитини підтверджується наявністю судової справи № 760/28104/24 про усунення перешкод та вселення, яка перебуває на розгляді у Солом`янському районному суді міста Києва.

Стороною відповідача також вказується, що основним доводом наявності підстав звільнення від сплати аліментів позивач зазначає, що ним, як батьком, з якого присуджено стягнення аліментів, з 21 жовтня 2024 року і по теперішній час проживає дитина і знаходиться на його самостійному утриманні. Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, виходячи з того, що саме позивачем, без погодження та повідомлення матері дитини (відповідачки) було змінено місце проживання дитини (а.с. 33-42).

18 квітня 2025 року в системі «Електронний суд» представником позивача - Чехович Т.Г. надано суду відповідь на відзив на позовну заяву.

У відповіді на відзив вказується, що позивач у добровільному порядку виконує рішення суду, яким присуджено стягнення аліментів з нього аліментів на користь відповідачки, що підтверджується відповідними квитанціями. Кошти, перераховані як аліменти, повертались на картковий рахунок позивача з позначкою «помилково зарахована сума: аліменти на утримання ОСОБА_3 … ».

Позивач зазначає, що 16 жовтня 2024 року син повернувся із подорожі зі своєю бабусею. З 17 жовтня 2024 року і по сьогоднішній день, відповідачка жодного разу не звернулась до позивача з питанням щодо повернення їй дитини, не висловлювала своє бажання щодо проживання разом з дитиною; вона не утримує дитину, не займається її вихованням; позивач жодного разу не створював перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю. Натомість, спілкування сина з матір`ю відбувалось переважно за ініціативи самої дитини. У листопаді 2024 року, позивач звернувся до відповідачки з листом з пропозицією щодо обговорення питання офіційного закріплення місця проживання дитини, а також з листом з проханням надати згоду на спілкування дитини з дитячим психологом, відповіді на звернення не було отримано. З 21 жовтня 2024 року позивач самостійно утримує сина, здійснює оплату навчання в приватній школі КМДШ.

Вказується, що син сам обрав місцем свого проживання з батьком і мешкає з батьком добровільно.

Жодного звернення щодо повернення дитини зі сторони відповідачки не було, тому твердження про те, що позивач самостійно змінив місце проживання дитини не заслуговують на увагу.

Вказується, що зміна замків у квартирі, про що зазначає відповідачка у відзиві, була обґрунтованою - відповідачка неодноразово використовувала квартиру для проживання в ній сторонніх осіб, в той час, як позивач вимушений був винаймати житло. У квартирі знаходились і на сьогоднішній день знаходяться особисті речі позивача, з метою захисту свого майна позивач був змушений змінити замки (а.с.43- 59 і зв).

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року у справі № 199/1982/24 розірвано (а.с.10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис 3374 від 18 листопада 2011 року, місце реєстрації: відділ реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.11).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі № 199/5924/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 12 000,00 грн, починаючи з 29 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-15).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 21 лютого 2025 року, складеного головним спеціалістом відділу з питань захисту прав дітей служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районного в місті Києві державної адміністрації за заявою ОСОБА_1 , обстежено умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що квартира двокімнатна, кімнати окремі. Квартира з усіма комунальними зручностями, дитина мешкає в окремій кімнаті, яка обладнана необхідними меблями, обладнано місце для навчання дитини. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , 1981 року народження - батько дитини, ОСОБА_3 , 2011 року народження - дитина (а.с.12).

За матеріалами справи, відповідно до квитанцій № P03C-B5K0-H339-TCBX від 19 березня 2025, № MABT-1XPP-M8HB-BCKC від 20 березня 2025, № 4957-TA8X-5K2A-M2M9 від 21 березня 2025 згідно рішення суду від 15 жовтня 2024 року позивачем здійснено переказ аліментів на утримання ОСОБА_3 (а.с.47-49).

Також відповідно до виписки АТ «Універсал Банк» про рух коштів за період з 21 жовтня 2024 року по 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 здійснювалось щоденне перерахування коштів на карту ОСОБА_3 (а.с. 50-53).

Згідно з довідкою Приватного закладу освіти «КМДШ» (у формі товариства з обмеженої відповідальністю) від 03 квітня 2025 року № 01-12/84 ОСОБА_3 , 11 листопада 2011 року, навчається в 7 класі приватного закладу освіти (а.с. 54).

Відповідно до платіжних інструкцій від 17 лютого 2025 року, 17 березня 2025 року, 21 жовтня 2024 року, 20 листопада 2024 року, 20 грудня 2024 року та 21 січня 2025 року, позивач оплачував у розмірі 33 000,00 грн та 36 000,00 грн навчання дитини ОСОБА_3 у вказаному приватному закладі освіти (а.с. 16-21).

Позивач вказував, що звертався до відповідачки щодо вирішення питання про закріплення постійного місця проживання дитини в порядку досудового врегулювання та із заявою надання згоди відповідачки на роботу психолога з дитиною, на підтвердження чого надав скриншоти електронного листування (а.с. 55-56). Разом з тим, достовірно встановити особу, якій направлялись повідомлення та належність їй електронної скриньки, із наданих позивачем доказів встановити неможливо.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наполягає на тому, що оскільки дитина ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його повному утриманні з жовтня 2024 року, тому є всі підстави для припинення стягнення аліментів з останнього.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

У даній справі сторона відповідача посилається на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі № 199/5924/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , вказуючи, що цим рішенням встановлено проживання дитини з відповідачкою і ця обставина не підлягає доказуванню.

Разом з тим, з огляду на надані учасниками справи докази, судом встановлено, що дитина на час розгляду даної справи проживає з позивачем ОСОБА_3 .

За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному законі суті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати у тому числі припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь які обставини, які з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів, зокрема й проживання дитини з тим з батьків, з якого за рішенням суду стягуються аліменти.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли, зокрема, одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У таких випадках відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка може бути підставою для припинення стягнення аліментів.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

За обставинами даної справи, що не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_2 не зверталась до органів або осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, для примусового виконанням судового рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2024 року у справі № 199/5924/24, яким стягується із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини сторін.

Як пояснює позивач у своїй відповіді на відзив, кошти, які перераховувались ним у добровільному порядку як аліменти на картковий рахунок відповідача ОСОБА_2 , повертались позивачу назад. З огляду на що, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 не несе надмірний (додатковий) тягар утримання спільної дитини сторін.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 повідомляє, що позивач вчинив дії, які зумовили примусове припинення спільного проживання відповідача із сином.

Зокрема, на підтвердження умисних дій, вчинених позивачем з метою створення штучних умов для невиконання рішення суду про стягнення аліментів шляхом одноособової зміни місця проживання спільної дитини, посилається на судову справу № 760/28104/24 про усунення перешкод та вселення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Представником відповідача на підтвердження даних доводів надано суду копію рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 травня 2025 року у справі № 760/28104/24, яким вирішено спір між сторонами та вселено відповідачку у кв. АДРЕСА_1 (а.с.64-66).

Зазначене судове рішення про вселення відповідачки ОСОБА_2 до приміщення, де на даний час проживає дитина сторін, законної сили не набрало. Разом з тим, суд погоджується з тим, що саме по собі судове провадження щодо спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про користування житловим приміщенням доводить доводи відповідача, що існують об`єктивні причини непроживання матері із дитини та наявність між сторонами спору з цього приводу.

Разом з тим, посилання позивача на те, що відповідач самоусунулась від виховання дитини та утримання дитини, не підтверджено належними та достатніми доказами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, виникли внаслідок неможливості відповідача проживати разом з дитиною внаслідок дій позивача, та не можуть бути підставами для припинення стягнення аліментів.

На думку суду, за обставинами даної справи проживання сина з батьком не є безумовною підставою для припинення стягнення з останнього аліментів, так як наразі є невирішеним спір у суді між батьками дитини щодо проживання матері у спільній квартирі сторін.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, визначальним для правильного вирішення вимоги про припинення стягнення аліментів є факт проживання неповнолітньої дитини із платником аліментів, а також перебування дитини на утриманні платника аліментів, що є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника.

Враховуючи встановлені обставини, які не можуть бути визнані судом як зміна сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відповідачкою не заявлено про її судові витрати, визначені ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний обліковий номер податковий картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний обліковий номер податковий картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2025 року.

Суддя А.В. Слободянюк