Справа № 513/227/25
Провадження № 2/513/506/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Волкова І.І.,

представника органу опіки та піклування Плахтіївської селищної ради - Сливки І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Волков Ілля Іванович, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Плахтіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, суд, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2025 року до Саратського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Волкова І.І. до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та прийняти рішення про перерахування від відповідачки на особовий рахунок дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрити зазначений особовий рахунок у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду, обґрунтувавши позовні вимоги наступним: рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року було розірвано шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачкою було, від якого народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розлучення позивач самостійно утримує та виховує сина та мешкає з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, з дня розлучення і по теперішній час не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. З відповідачки на користь позивача стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , відкрито виконавче провадження та згідно розрахунку заборгованості наданого державним виконавцем Ю.А.Цуркан станом на грудень 2024 року існує заборгованість по сплаті аліментів на суму 64 996,24 грн.

Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, позивач просить позов задовольнити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу від 11 лютого 2025 року передано у провадження судді Миргород В.С.

Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, зобов`язано Орган опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надати суду висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матеріали, на підставі якого він прийнятий.

19 лютого 2025 року до Саратського районного суду Одеської області від Органу опіки та піклування Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшов висновок щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та матеріали, на підставі якого він прийнятий (Вх. № 1176/25-Вх від 19.02.2025 р.).

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 30 квітня 2025 року, до початку розгляду справи по суті від представника позивача адвоката Волкова І.І. надійшла заява про залишення без розгляду позовних вимог в частині перерахування аліментів від відповідача на особистий рахунок дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язання батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрити зазначений особовий рахунок у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду. Позивач ОСОБА_1 підтримав свого представника.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 30 квітня 2025 року, клопотання представника позивача - адвоката Волкова І.І., задоволено. Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Плахтіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про перерахування аліментів від відповідача на особистий рахунок дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язати батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрити зазначений особовий рахунок у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду - залишено без розгляду та продовжено розгляд справи в частині заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Позивач та його представник адвокат Волков І.І. в судовому засіданні яке відбулось 26 травня 2025 року наполягали на задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Суду зазначили, що окрім ОСОБА_3 , позивач виховував та утримував малолітнього сина ОСОБА_4 , який помер від тяжкої онкологічної хвороби. Коли дитина хворіла то позивач перебував з нею у лікарні, а син ОСОБА_3 , залишався з сусідами на час відсутності батька, оскільки відповідачка не виявила бажання забрати сина на час перебування батька з молодшим сином у лікарні. Відповідачка має іншу сім`ю, де народила дитину, але з ОСОБА_3 не спілкується.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату місце та час судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом надсилання рекомендованого листа з повідомленням за адресою місця реєстрації відповідачки: АДРЕСА_2 , яке повернулось з відмоткою «отримано особисто». Заяв, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило, відзиву не на позов не подала.

У відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як орган опіки та піклування, І.І. Сливка в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та проси їх задовільнити в повному обсязі, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батько ОСОБА_1 виховує близько шести років сам.

У судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності батька ОСОБА_1 та представника служби у справах дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району одеської області Сливки І.І. суду показав, що близько 6-7 років проживає з батьком, а мати не дзвонить та не приходить до нього. Коли його братик захворів і був у лікарні, його батько був вимушений попросити родичів щоб ті піклувались про нього, мама до нього не приходила. В останнє маму бачив рік тому. Батько утримує його та опікується ним, мати не цікавиться його життям, не допомогає йому. З батьком йому добре, батько ходить на батьківськи збори та приділяє йому увагу.

Верховний Суд наголошує, що думка дитини у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав є важливою, проте вона не може бути вирішальною, як не може бути безумовним свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним кодексом України.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Судом встановлено, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року по справі № 513/645/19, шлюб зареєстрований 10 жовтня 2011 року, Виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області за актовим записом № 25, між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачкою - розірвано (а.с. 9-10).

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження: серії НОМЕР_1 , виданому 23 листопада 2011 року за актовим записом № 39, місце державної реєстрації: Виконавчий комітет Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 11).

Дитина ОСОБА_3 зареєстрований разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Плахтіївської територіальної громади від 06 лютого 2025 року за № 2025/001750334 та № 2025/001750231 та довідкою Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 14-17).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району одеської області 06 лютого 2025 року за вихідним № 70, відповідачка - ОСОБА_2 проживає окремо від сина за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Відповідачка, як мати не приймає участі у матеріальному утриманні свого сина ОСОБА_3 , незважаючи на те, що на її ім`я 05 червня 2023 року, видано судовий наказ у справі №513/738/23, у відповідності до якого станом на грудень 2024 року, за виконавчим провадженням ВП № НОМЕР_2, у творилась заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 , яка становить 64 996,24 грн (а.с. 18).

Позивач - ОСОБА_1 , 1980 року народження за місцем роботи, характеризується з позитивного боку. У відповідності до характеристики ТОВ «Саратський комбінат хлібопродуктів» від 22 січня 2025 року № 15, ОСОБА_1 , працював на підприємстві з 15 травня 2021 року, та звільнивсь у зв`язку із тяжкою хворобою сина 24 червня 2024 року. Вже 07 січня 2025 року прийнято на посаду водія автобусу, на якій працює і на час подання позову (а.с. 19).

12 лютого 2025 року Плахтіївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердила рішенням від 12 лютого 2025 року № 462-VІІІ, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки остання не приймає участі у вихованні дитини з квітня 2019 року; аліменти на утримання дитини не сплачує; її ще один малолітній син від ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер від тяжкої хвороби - онкології; не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. На засіданні комісії заслухано думку батька дитини ОСОБА_1 , який обгрунтував вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та думку матері ОСОБА_2 , яка повідомила, що від сина не відмовляється, перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, від якого народила дитину. Сплачувати аліменти змоги не має, так як не працює. (а.с. 35). За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Наданий суду висновок є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Як передбачено ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23),22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), на які, у тому числі, посилалася заявниця.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21),та інші).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».

З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведеного випливає, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача.

З огляду на наведені вище обставини, суд визнає поведінку відповідача ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Оцінивши в сукупності надані докази по справі, врахувавши висновок Служби у справах дітей Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затверджений рішенням № 462 від 12 лютого 2025 року, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Плахтіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 к.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 03 червня 2025 року.

Суддя В. С. Миргород