ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4851/25 Справа № 175/9/25 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кадникової Л.Г. на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом про визнання недійсним договору купівлі- продажу земельної ділянки від 28 квітня 2023 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2024 року за правилами загального позовного провадження відкрито провадження у справі.

31 січня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження та повернення судового збору.

27 лютого 2025 року представником відповідачів подана заява про відшкодування останнім витрат на правову допомогу, пов`язаних із розглядом справи.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 про закриття провадження задоволено частково. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко В.А., про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Заяву ОСОБА_1 в частині повернення судового збору залишено без задоволення. Заяву представника відповідача адвоката Наконечної Т.М. задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати понесенні відповідачами на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 27 лютого 2025 року в частині відмови у поверненні судового збору та в частині стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Також просив задовольнити заяву ОСОБА_1 про повернення з державного бюджету судового збору у розмірі 50 % у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З приводу витрат на правову допомогу, стягнутих з позивача, зазначав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують понесення відповідачами таких витрат у розмірі, стягнутому судом, а тому вважав, що в цій частині відповідачам слід відмовити. Також вважає, що стягнуті суми на відшкодування витрат на правничу допомогу є занадто завищеними та не відповідають критеріям розумності й справедливості, що приводить до надмірного збагачення сторони на користь якої вони стягнуті.

Сторони не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідки про доставку повісток до Електронних кабінетів представників позивача та відповідачів, а також рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді повістки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судове рішення у неоскаржуваній частині, яка стосується закриття провадження у справі на предмет його правомірності судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Відмовляючи у поверненні судового збору, суд першої інстанції виходив із того, що при закритті провадження у зв`язку із відмовою позивача від позову судовий збір позивачу не повертається. Стягуючи з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що їх представником було підготовлено лише відзив на апеляційну скаргу, а тому з огляду на характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову, а також те, що позивач від нього відмовився, вважав співмірною сумою для відшкодування 5 000 грн.

Із такими висновками суду можливо частково погодитись з огляду на наступне

Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду регламентується статтею 142 ЦПК України.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось вище провадження у справі було закрито ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2025 року на підставі поданої позивачем заяви про відмову від позову від 31.01.2025 року.

Таким чином, у даному випадку позивачу не підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору на підставі п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Тому доводи апеляційної скарги у цій частині не знайшли свого підтвердження, а ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Що ж стосується правової допомоги, стягнутої з позивача на користь відповідачів, то слід звернути увагу на наступне.

Адвокатом Наконечною Т.М. 20 січня 2025 року через систему «Електронний суд» було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заявила клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 грн. При цьому зазначено, документи на підтвердження витрат на правову допомогу буде надано до закінчення судового розгляду. З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву надано ордера на представництво адвокатом Наконечною Т.М. у суді першої інстанції інтересів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та жодного документу на підтвердження розміру понесених відповідачами витрат на правову допомогу. Також зазначені документи не були надані і після винесення ухвали від 27.02.2025 року.

Таким чином матеріали справи не містять поданих у встановлений процесуальними нормами строк доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, а отже підстав для стягнення з позивача на користь відповідачів таких витрат у суду першої інстанції не було.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку у частині, яка стосується витрат на правову допомогу, а тому у цій частині ухвала від 27.02.2025 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга позивача задоволенню.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню тільки в частині витрат на правову допомогу, підстав для відшкодування чи перерозподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції у розумінні ст .141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кадникової Л. Г.задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.скасувати.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 простягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.відмовити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року в частині залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про повернення судового зборузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2025 року.

Судді: