ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-з/821/99/25 Справа № 692/1344/24
УХВАЛА

про вирішення відводу судді

03 червня 2025 р. м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі судді цивільної палати Василенко Л. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Сіренка Ю. В. від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради, Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Приватного підприємства «Метастудія» про припинення порушення авторського права та стягнення компенсації,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення авторського права у розмірі 75700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 13929,05 грн.

Стягнуто з Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на користь держави судовий збір у сумі 605,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Метастудія» судові витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 37280 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу.

Для розгляду зазначеної скарги, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 визначено суддю-доповідача Сіренка Ю. В., склад колегії суддів: Гончар Н. І., Фетісова Т. Л.

29.05.2025 ухвалою Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Драбівського районного суду м. Черкаси від 17.04.2025 залишено без руху. Надано десятиденний строк для сплати скаржником судового збору в розмірі 13989,86 грн та надання до суду доказів такої оплати або клопотання про відстрочку сплати судового збору разом з належними документами, які звільняють скаржника від сплати судового збору відповідно до закону.

02 червня 2025 року через систему «Електронний суд» на адресу Черкаського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Сіренку Ю. В.

Заяву мотивував тим, що під час розгляду клопотання про звільнення від сплати судового збору суддя не врахував відповідну практику Верховного Суду, усі доводи і докази, подані скаржником, зокрема відомості пенсійного фонду та податкової.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 02 червня 2025 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Сіренка Ю. В. визнана необґрунтованою, вирішено передати матеріали справи до відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду цивільних справ Черкаського апеляційного суду для визначення єдиною судовою інформаційно?телекомунікаційною системою в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, судді щодо розгляду заяви про відвід судді Сіренка Ю. В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2025 року вказану справу розподілено судді Черкаського апеляційного суду Василенко Л. І.

Дослідивши матеріали справи та доводи заяви ОСОБА_1 про відвід судді Сіренку О. М., приходжу до висновку про необхідність залишення її без задоволення.

Частиною 1 ст. 40 ЦПК визначено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною 8 ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Підстави для відводу судді визначені ст. ст. 36-37 ЦПК України.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу (недопустимість повторної участі судді в розгляді справи).

Разом з тим, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику ЄСПЛ як джерело права.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

ОСОБА_1 не навів обґрунтованих обставин, які б свідчили про наявність підстав для задоволення відводу судді Сіренка Ю. В. при розгляді справи № 692/1344/24, а його припущення не можуть бути підставою для відводу судді.

При цьому, доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди із ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29.05.2025 про залишення апеляційної скарги на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17.04.2025 без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному процесуальним законом (ч. 4 ст. 15 Закону № 1402-VIII).

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (ч. 4 ст. 36 ЦПК України).

У постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 9901/110/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що якщо суддя визначений для розгляду конкретної справи у встановленому законом порядку, він зобов`язаний брати участь в розгляді такої справи і тільки у випадках, передбачених законом, він може бути відведений (самовідведений) від розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що процесуальні дії судді, висловлена суддею правова позиція в судовому рішенні не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, а в протилежному випадку суддя позбавляється можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому. Факт прийняття суддею рішення у справі того ж позивача зі схожим правовим обґрунтуванням не може сам по собі виправдати побоювання щодо упередженості такого судді, а ухвалення судового рішення саме по собі не може бути свідченням особистої зацікавленості судді у результаті розгляду інших аналогічних справ.

Таким чином, сама по собі незгода ОСОБА_1 із ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 травня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не може бути підставою для відводу судді Сіренка Ю. В. у даній справі.

Інших підстав, визначених ст. ст. 36-37 ЦПК України, для відводу не встановлено.

Отже, ОСОБА_1 не навів обґрунтованих підстав для відводу судді Сіренка Ю. В. перелічених в законі, і не навів мотивів, які дають підстави для сумніву у його безсторонності, а тому відсутні підстави для задоволення поданої заяви про відвід.

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Сіренка Ю. В. від участі в розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради, Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Приватного підприємства «Метастудія» про припинення порушення авторського права та стягнення компенсації.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. І. Василенко