Провадження №2/760/2501/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Усатової І.А.,

при секретарі: Зеленчуку М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа -Гарант" до ОСОБА_1 стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути сплачене страхове відшкодування в розмірі 24934,64 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.04.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на автомобіль «SUBARU FORESTER» д.н.з. НОМЕР_1 оформлений Полісом № 199603815.

ОСОБА_1 22.05.2020 о 18 годині 00 хвилин, в м. Києві на вул. Є. Коновальця, 13, керуючи автомобілем марки «Субару», д.н.3. НОМЕР_1 , порушила п. 10.9, 2.3 (б), 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а саме: рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпечності маневру, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ) та залишила місце ДТП.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 199603815).

Керуючись нормами чинного законодавства, та з врахуванням п. 36.2, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було враховано всі документи надані потерпілою особою, в тому числі висновки аварійного сертифікату з розрахунку вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOUAREG», д.н.з. НОМЕР_2 , та було виплачено 24934,64 грн., страхового відшкодування.

Вказує, що на підставі ст.38.1 Закону України «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов.

23 травня 2023 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 26.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

11.09.2023 до суду від відповідачки надійшов відзив, де відповідачка зазначає, що станом на 22.05.2020 у неї не було прав водія, вона їх отримала 15.04.2021, з урахуванням цих обставин, подія, на яку посилається позивач, не є страховим випадком. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 , який є страхувальником за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №199603815, не повідомляв позивача про настання страхового випадку. Водночас, позивач не звертався ані до ОСОБА_2 , як страхувальника, ані до неї для уточнення фактичних обставин. Також зазначила, що позивачем дана копія постанови Печерського районного суду м. Києва у справі №757/24895/20 датована 05.09.2020, а страхову виплату у розмірі 12 619, 62 грн за платіжним дорученням №10703 позивачем здійснено 12.08.2020, тобто позивач здійснив страхову виплату за відсутності судового рішення.

Також відповідачка у відзиві вказала, позивачем надано до суду копію висновку товарознавчого дослідження від 10.11.2020 №ЦВ/20/3834 у якій відсутня дослідницька частина. Так, у даній позивачем копії висновку товарознавчого дослідження відсутні відомості щодо проведення огляду автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG» та дати цього огляду, а також виявлених у ньому пошкоджень. Звертає увагу суду, що подія, на яку посилається позивач, сталася 22.05.2020, а висновок датовано 10.11.2020, тому стан автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG» міг суттєво змінитися. Зазначила, що позовна вимога щодо стягнення 5 000 грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги є необґрунтованою.

Відповідачка просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22.05.2020 о 18 годині 00 хвилин, в м. Києві на вул. Є. Коновальця, 13, керуючи автомобілем марки «Субару», д.н.3. НОМЕР_1 , порушила п. 10.9, 2.3 (б), 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, а саме: рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпечності маневру, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з НОМЕР_2 (водій ОСОБА_3 ) та залишила місце ДТП.

07.04.2020 між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на автомобіль «SUBARU FORESTER» д.н.з. НОМЕР_1 оформлений Полісом № 199603815.

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2020, вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП, доведено повністю.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідно до полісу № 199603815 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Судом встановлено, що власник пошкодженого транспортного засобу «Фольцваген», д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_3 звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи.

Відповідно до аварійного сертифікату 04-D/71/2, висновку автоварознавчого дослідження від 10.11.2020 №ЦВ/20/384, ремонтної калькуляції №ЦВ/20/384, страхових актів: №ЦВ/20/3834, №ЦВ/20/3834/1, №ЦВ/20/3834/2, розрахунків страхових відшкодувань було сплачено згідно платіжної інструкції від 12.08.2020 №10703 на суму 12 619, 62 грн., платіжної інструкції від 11.11.2020 №13013 на суму 4 315, 02 грн., платіжної інструкції від 19.01.2021 №14517 на суму 8 000, 00 грн. особі потерпілій в ДТП- ОСОБА_4 страхове відшкодування в сумі 24 934,64 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2020 також було доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенння, передбаченего ст. 122-4 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).

Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону №2443VIII передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишання на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Пунктом 33.3 статті 33Закону №1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Відповідно до підпунктів в), ґ) пункту 38.1.1 статті 38Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди; якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені пунктом 33.1.2 Закону.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Судом встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" виконано свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку оцінено шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та у визначені Законом строки виплачено страхове відшкодування, в той час як відповідач - водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, тому у позивача виникло право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Доводи відповідача про недоведеність належними та допустимими доказами суми страхового відшкодування є необґрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивач надав ремонтну калькуляцію, страхові акти та платіжні інструкції про виплату страхового відшкодування.

З огляду на наведене позовна вимога про стягнення сплаченого страхового відшкодування підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 2684, 00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

14 травня 2019 року між ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери» укладено договір про надання правничої допомоги.

Крім того, у матеріалах справи міститься завдання-доручення № 160 до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, копія платіжного доручення № №21630 від 05 жовтня 2021 року про оплату за правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року за завданням-дорученням № 160 в сумі 30 000, 00 грн, акт прийому-передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 16 травня 2023 року, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, посвідчення адвоката Білинової А.В., ордер від ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на адвоката Білинової А.В.

Вбачається, що позивачем наданий суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим, оскільки справа є стандартною, надані докази, які повинні міститися у будь-якій страховій справі. Позовна заява складена неякісно, оскільки містить лише посилання на загальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 922/2685/19.

Суд враховує той факт, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли з приводу виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Керуючись п.п. «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальність Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) виплачене страхове відшкодування в сумі 24 934, 64 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн та 2684,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.