ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Чернівці Справа № 724/283/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Скрипника С.М., дата виготовлення повного тексту рішення суду 14 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 99 183,89 грн.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 23.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4941150, за яким відповідач отримав 5000 грн зі сплатою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, строком на 30 днів.

23.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103482385, за яким відповідач отримав 5100 грн зі сплатою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, строком на 30 днів.

05.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №634852, за яким відповідач отримав 3000 грн зі сплатою 2% базової ставки з другого дня користування позикою до дати повернення такої, строком на 30 днів.

29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29-11-102 та №30-11-65, куди увійшли договори за №4941150 та №103482385, а 25.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №25/01/2022/1, куди увійшов договір №634852.

Провадження №22-ц/822/417/25

В подальшому, 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» договір про відступлення прав вимоги №10-01/2023, за яким позивачем набуто право грошової вимоги до відповідача за вищезазначеними договорами позики.

За наведеного вказує, що сторони між собою узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на обумовлених в ньому умовах шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Кредитодацями свої обов`язки виконано, перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача, а останній належним чином умови договору не виконував, у зв`язку із чим загальна заборгованість за кредитним договором №4941150 склала 44 125 грн, за кредитним договором №634852 склала 10 255,39 грн та за кредитним договором №103482385 склала 44803,50 грн, що в сукупності становить 99 183,89 грн.

За наведеного, з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просило позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та судові витрати.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2025 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договорами №4941150 від 23.08.2021, №634852 від 05.09.2021, №103482385 від 24.08.2021 на загальну суму 99183,89 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду сторона відповідача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Вказує, що ОСОБА_1 з ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не укладалися електронні договори, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, що електронні підписи (ідентифікатори) належать відповідачу.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції та перерахунку грошових коштів відповідачу на його картрахунок.

Крім іншого, апелянтом ставляться під сумнів долучені до матеріалів справи договори факторингу.

За наведеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог позивача відмовити. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача заперечує щодо доводів апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення вказав, що фінансові установи свої зобов`язання перед позичальником виконали, надали йому визначені договорами кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу, не повернув такі кредитодацю та відсотки за користування ними, а відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо витрат на правничу допомогу суд першої інстанції вказав, що враховуючи докази, подані позивачем на підтвердження отримання правничої допомоги, то заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 16 000 грн є доведеним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №4941150, за умовами якого останній отримав 5000 грн, строком кредитування 30 днів з 23.08.2021 року по 22.09.2021 року.

У п.1.5.1. Договору обумовлено, що комісія за надання кредиту 500 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом 1875 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Договору).

Згідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

За змістом п.2.2.1. кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (пункт 2.2.2. Договору).

За змістом п.2.3.1.1 Договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.2.3.1.2 Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору.

За п.4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (а.с.23-27).

До договору про споживчий кредит №4941150 було підписано Паспорт споживчого кредиту №4941150, анкета-заява на кредит (а.с.28-29).

З довідки ТОВ ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 року вбачається, що останнім на виконання договору №40484607_26/10/18-1 переказано кошти 23.08.2021 року у розмірі 5000 грн по договору №4941150 на карту 4441 11хх хххх 9662 (а.с.49/зворот).

ОСОБА_1 було ідентифіковано, надіслано одноразовий ідентифікатор J47036 на номер (а.с.52).

24.08.2021 року між вказаними сторонами було укладено договір про споживчий кредит №103482385, за яким ТОВ «Мілоан» надало, а відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5100 грн, строком на 30 днів з 24.08.2021 року по 23.09.2021 року.

У п.1.5.1. Договору обумовлено, що комісія за надання кредиту складає 561 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово.

Проценти за користування кредитом 1912,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2. Договору).

Згідно п.1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с.30-34).

До вказаного договору додається паспорт споживчого кредиту №103482385 та анкета-заява на кредит №103482385 (а.с.35-36).

З довідки ТОВ ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 року вбачається, що останнім на виконання договору №40484607_26/10/18-1 переказано кошти 24.08.2021 року у розмірі 5100 грн по договору №103482385 на карту 4441 11хх хххх 9662 (а.с.52/зворот).

ОСОБА_1 було ідентифіковано, надіслано одноразовий ідентифікатор V84697 на номер (а.с.52).

В подальшому, 05.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №634852, за яким останнім отримано суму позики в розмірі 3000 грн, строком позики на 30 днів, базова процентна ставка 2%, дата повернення кредиту 05.10.2021 року, процентна ставка за перший день користування позикою 29,71%, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, пеня в день 2,70%, орієнтовна реальна річна ставка 2333,94%, орієнтовна загальна вартість позики 3900 грн.

Крім іншого, в правилах надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які є невід`ємною частиною вказаного договору, обумовлено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) ТОВ має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (п.6.5. Правил) (а.с.38-47).

Позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця (п.3).

Вказаний договір був підписаний одноразовим ідентифікатором kLOj6V2OLF, кошти у сумі 3000 грн перераховано на картрахунок №4441 11хх хххх 9662, що також підтверджується довідкою №КД-000004718/ТНПП від 19.12.2024 року (а.с.37, 55).

З наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості вбачається, що загальна сума такої становить 99 183,89 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13 100 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 84 967,50 грн; заборгованість за комісією - 1061 грн; інфляційні збитки - 48 грн; 3% річних - 7,39 грн.

29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу 29-11-102, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до договорів позики, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4941150 від 23.08.2021 року, де загальна сума заборгованості такого визначена в розмірі 22375 грн (а.с.67-71).

30.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги до договорів позики, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №103482385 від 24.08.2021 року, де загальна сума заборгованості такого визначена в розмірі 22873,50 грн (а.с.72-76).

25.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу 52/01/2022/1, відповідно до умов якого ТОВ «Вердитк Капітал» набуло права вимоги до договорів позики, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №634852 від 05.09.2021 року, де загальна сума заборгованості такого визначена в розмірі 10200 грн (а.с.77-84).

10.01.2023 рок між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, за якими позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними вище кредитними договорами (а.с.85-93).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан» по договору №4941150 від 23.08.2021 року борг відповідача становить 22 375 грн, з яких: борг за тілом кредиту 5000 грн; борг по процентам 16 875 грн; борг по комісії 500 грн (а.с.50-51).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Мілоан» по договору №103482385 від 24.08.2021 року борг відповідача становить 22 873,50 грн, з яких: борг за тілом кредиту 5100 грн; борг по процентам 17 212,50 грн; борг по комісії 561 грн (а.с.53-54).

Із розрахунку заборгованості ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» по договору №634852 від 05.09.2021 року загальна заборгованість складає 10200 грн, з яких: 3000 тіло кредиту; відсотки 7200 грн (а.с.58-59).

Крім того, матеріали справи містять розрахунки заборгованості по вказаним вище кредитам, які проведені ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому і ТОВ «Коллект Центр» (а.с.61-66).

Також, на виконання вимог ухвали Чернівецького апеляційного суду про витребування доказів від 19 травня 2025 року АТ «Універсал Банк» 30.05.2025 року надано суду інформацію, за якою банківська карта № НОМЕР_1 емітована банком на ім`я ОСОБА_1 , а згідно відомостей про рук коштів по рахунку останньому на зазначену картку було перераховано 23.08.2021 року 5000 грн, 24.08.2021 року 5100 грн та 05.09.2021 року 3000 грн.

Як вбачається зі встановлених вище обставин справи відповідач не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами кредиту, доказів протилежного суду не надав, котррозрахунок в матеріалах справи відсутній.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді.

23.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4941150, також паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву на кредит, шляхом підписання таких електронним підписом відповідача.

Аналогічно, 24.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103482385, також паспорт споживчого кредиту та анкету-заяву на кредит, шляхом підписання таких електронним підписом відповідача.

Договір №634852 від 05.09.2021 року також був укладений в електронному вигляді.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, яка переглядається, з наданих доказів встановлено, що електронні договори: від 23.08.2021 року №4941150 підписано одноразовим ідентифікатором J47036, який направлено на номер ; від 24.08.2021 року №103482385 підписано одноразовим ідентифікатором V84697, який направлено на номер ; від 05.09.2021 року №634852 підписано одноразовим ідентифікатором kLOj6V2OLF.

В день підписання договорів відповідачу на картковий рахунок перераховано кредитні кошти у розмірі 5000 грн; 5100 грн; 3000 грн (а.с.49/зворот, 52/зворот, 55).

Отже, номер мобільного телефону, за допомогою якого отримано одноразовий ідентифікатор, та номер картки, на яку надіслані запозичені кошти, співпадають з інформацією, що міститься в договорах, анкетах-заявах, які містять особисту інформацію, що відома тільки відповідачу (номер ІПН, серія, номер паспорту, ким виданий, коли, номер мобільного телефону, електронну адресу та інше).

Відповідачем наведеного не спростовано, що робить неспроможними доводи апеляційної скарги з приводу не укладення наведених вище договорів в електронному вигляді, реєстрації ОСОБА_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єктів електронної комерції та перерахунку грошових коштів відповідачу на його картрахунок.

Крім того, позичальник за умовами вказаних договорів мав право відмовитися від таких протягом 14 днів з дня укладення, однак таким правом не скористався.

Що стосується доводів з приводу сумнів долучених до матеріалів справи договори факторингу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Стороною апелянта, окрім як зазначення в тексті апеляційної скарги про сумнівність таких договорів факторингу, не доведено та не обґрунтовано мотивів таких доводів, що, в свою чергу, є необґрунтованими та до уваги не приймаються.

Щодо розміру заборгованості за кредитними договорами, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 6, 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Тобто, позичальник 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.

Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2 статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2 статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

За умовами договору №4941150 від 23.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 останній отримав 5000 грн, строком кредитування 30 днів з 23.08.2021 року по 22.09.2021 року, мав сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 500 грн, а також сторони обумовили можливість збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

За умовами договору №103482385 від 24.08.2021 року відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5100 грн, строком на 30 днів з 24.08.2021 року по 23.09.2021 року, мав сплатити комісію за надання кредиту 561 грн, а також сторони обумовили можливість збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

За умовами договору №634852 від 05.09.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 останнім отримано суму позики в розмірі 3000 грн, строком позики на 30 днів, а в правилах надання кредиту обумовлено, що ТОВ має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.

За вказаного, суд апеляційної інстанції приймає до уваги розрахунки заборгованості, проведені ТОВ «Мілоан» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», які проведені до відчуження права вимоги та які узгоджуються з розміром заборгованості, які зазначені в реєстрах боржників на час відчуження таких боргів.

Крім того, ст.512 ЦК України вказує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 листопада 2023 року у справі №206/4841/20 вкотре наголосила на сформульованій правовій позиції, що надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, можуть лише спеціалізовані установи, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором має відповідати положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа.

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача у розмірах, визначених розрахунками заборгованості:

до №4941150 від 23.08.2021 року у сумі 22 375 грн, з яких: борг за тілом кредиту 5000 грн; борг по процентам 16 875 грн; борг по комісії 500 грн (а.с.50-51);

до договору №103482385 від 24.08.2021 року у сумі 22 873,50 грн, з яких: борг за тілом кредиту 5100 грн; борг по процентам 17 212,50 грн; борг по комісії 561 грн (а.с.53-54);

до договору №634852 від 05.09.2021 року у сумі 10200 грн, з яких: 3000 тіло кредиту; відсотки 7200 грн, інфляційні збитки 48 грн та 3% річних 7,39 грн (а.с.58-60, 63), а саме в загальному розмірі 55 503,89 грн.

Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то рішення суду підлягає зміні разом із здійсненням перерозподілу судових витрат.

За приписами п.п. б) та в) п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, із резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Як вбачається, за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме на 55,96% від заявлених вимог, а тому відповідно підлягають зменшенню і витрати на правничу допомогу, які були стягнуті за розгляд справи в суді першої інстанції з 16000 грн до

8953,60 грн.

Щодо судового збору, то позивачем сплачено за подання позовної заяви 2422,40 грн (а.с.8), а тому з урахуванням задоволення позову на 55,96% стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1355,58 грн.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, а тому з урахуванням задоволення апеляційної скарги на 44,04%, останньому за рахунок позивача слід компенсувати 1600,24 грн.

Частина 10 ст.141 ЦПК України вказує на те, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За наведеного, здійснити взаємозалік судового збору між сторонами та стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 244,66 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 14 березня 2025 року в частині визначного до стягнення розміру заборгованості та судових витрат змінити.

Визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 55 503 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот три) грн 89 коп.

Визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 8 953 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 60 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Здійснити новий розподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 244 (двісті сорок чотири) грн 66 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк