Єдиний унікальний номер 341/964/25
Номер провадження 2/341/579/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

06 червня 2025 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. ознайомився із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

установив

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

У позові просить:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке 24.12.2001 видане ОСОБА_2 Галицькою державною районною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1193, на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке 24.12.2001 видане ОСОБА_2 Галицькою державною районною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1194, на квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке 24.12.2001 видане ОСОБА_2 Галицькою державною районною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 1195, на житловий будинок житловою площею 16,9 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне спадкове майно:

а) 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 ;

б) 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ;

в) 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4398 га по АДРЕСА_1 ;

г) 1/2 частину житлового будинку житловою площею 16,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 ;

ґ) 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_3 , будинок без номера, Галицький район;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі вважаю, що позовна заява не в повній мірі відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пред`являючи цей позов позивач не сплатив судовий збір. Додав до матеріалів справи посвідчення учасника бойових дій.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Конструкція п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Необхідно звернути увагу позивача на те, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав.

Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовної заяви, яка стосується визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зробила правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Серед них немає пільг щодо звільнення від сплати судового збору у справах із вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

Також суд звертає увагу, що на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа № 567/79/23 для відступлення, зокрема, і від вищенаведених висновків щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Однак, в ухвалі від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин для відступу від правового висновку у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17

Тобто, сформувалася усталена судова практика Верховного Суду з питання звільнення від сплати судового збору учасників бойових дій, згідно з якою судовий збір не стягується з учасників бойових дій тільки у разі, якщо вони звертаються за захистом своїх порушених прав, які пов`язані із питаннями, пов`язаними з їхнім соціальним захистом саме як учасників бойових дій.

Предметом розгляду цієї справи є визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, тому відсутні підстави вважати, що ця справа пов`язана із порушенням прав позивача як учасника бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту позивача як учасника бойових дій.

Інших документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, позивач не надав.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно, який не стосується порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то він не звільняється від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно, судовий збір за подання цього позову підлягає сплаті.

ОСОБА_1 заявив позовні вимоги майнового та немайнового характеру, проте, до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі за ці вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, у цій справі повинно бути сплачено судовий збір за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Стосовно вимог немайнового характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3028,0 грн.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір в розмірі по 1211,20 грн (3028,0 х 0,4) за кожну з трьох вимог немайнового характеру (визнання недійсними свідоцтв).

Що стосується вимог майнового характеру, суддя зазначає наступне.

Позивач заявив вимоги про визнання права власності щодо п`яти об`єктів нерухомого майна у відповідних частках.

Відповідно до пункту 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 2, 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи зі змісту ст. 176 ЦПК України ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості усього нерухомого майна (сукупної вартості відповідних часток як у цьому випадку).

Своєю чергою у випадку подачі позову з декількома майновими вимогами судовий збір сплачується за загальною дійсною вартістю всіх вимог, а не окремо за кожну.

Водночас суддя вважає помилковим визначення у цій справі ціни позову на рівні 6995,0 грн, зокрема, з покликанням сторони позивача на дані 2001 року, з огляду на таке.

Указана ціна позову не враховує дійсної вартості земельних ділянок, права власності на які теж є предметом спору у цій справі.

Крім того, у пункті 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового та немайнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Таким чином, у цій справі судовий збір за вимогами майнового характеру має бути сплачений, виходячи із загальної ціни позову, яка обраховується сукупно за п`ять вимог майнового характеру.

Водночас суддя зазначає, що долучені до матеріалів позову докази про вартість кожного з об`єктів нерухомого майна є неналежними, оскільки містять дані про вартість майна станом на 2001 рік.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав, та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Якщо законами або нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, договором на проведення оцінки майна або ухвалою суду не зазначено вид вартості, який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість (ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав, та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб`єкти господарювання зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав, та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав, та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

З огляду на наведене, суддя дійшов висновку, що позовна заява, хоча і містить ціну позову, проте відсутні належні докази на підтвердження дійсної вартості усього спірного майна (часток цього нерухомого майна) та ціни позову.

Таким чином, позивач має зазначити дійсну вартість усього спірного нерухомого майна на момент звернення до суду із заявленим позовом, надати належні докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна, визначити сукупну ціну позову, виходячи з відповідних часток, та, відповідно, надати докази сплати судового збору за вимоги майнового характеру у встановлених порядку та розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

За вказаних обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 175, 176, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суддя

постановив

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно залишити без руху.

Надати позивачу та/або його представнику семиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом визначення дійсної ціни позову, надання належних доказів визначення ціни позову та подання суду доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі з урахуванням вимог, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу шляхом її надсилання до електронного кабінету представника позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ