Справа № 464/7843/24
пр.№ 2/464/201/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі: секретаря судового засідання Харук У.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що їй згідно з ордером № 001463 від 15.10.2001, виданого виконавчим комітетом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів, надано в користування як основному квартиронаймачу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на вселення з сім`єю, на підставі якого відповідач, будучи її чоловіком, вселився у житло. Проте, з 2002 відповідач став проживати окремо, з того часу ведення спільного господарства між ними припинено. Зазначила, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.03.2012 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З моменту реєстрації в квартирі відповідач жодних витрат та оплат за комунальні послуги не здійснював, а після розірвання шлюбу відповідача не бачила та з ним не спілкувалася. Вказала, що місце реєстрації ОСОБА_2 у квартирі не пов`язане з його фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи її намір приватизувати житло та вільно користуватися ним, перешкоджає повноцінній реалізації її прав. З огляду на наведене, існують підстави для визнання останнього таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у вказаній цивільній справі визначено суддю Жилу В.С.

Ухвалою судді від 13.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, що викладені у такому. Надала згоду та була допитана про відомі їй обставини справи як свідок, ствердила, що відповідач за адресою місця реєстрації не проживає з 2002 року та жодних витрат по утриманню квартири не несе, місце його фактичного проживання їй не відоме.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засіданн я шляхом скерування судових повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованими поштовими відправленнями на адресу його зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву не подав.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місце проживання особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її заявленому місцю проживання, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації щодо місця проживання особи, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм зареєстрованим місцем проживанням покладається саме на фізичну особу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом неодноразово відкладались засідання, однак в судове засідання відповідач повторно не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 280 283 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.10.2001 виконавчим комітетом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів позивачці ОСОБА_1 разом із членом її сім`ї чоловіком ОСОБА_2 видано ордер на жиле приміщення № 001463 на право зайняття жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади від 12.11.2024 №2024/013697402 та відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 27.05.2025 №1420226, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.12.2001 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вищевказаною адресою з 06.12.2001 стверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 12.12.2024.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2025 № 428698599, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Судом встановлено, що сторони з 15.07.1990 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеномуу міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1953.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15.03.2012 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Положеннями статей 29, 379 ЦК України визначено, що місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

У статті 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Поважні причини відсутності визначені ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Так, на підтвердження заявлених вимог щодо не проживання відповідача за адресою місця реєстрації позивачкою долучено акти про фактичне не проживання від 07.10.2024 № 335, від 27.01.2025 № 402, від 20.02.2025 № 410, від 13.03.2025 № 421, від 14.04.2025 № 427, складені Молодіжним житловим комплексом - 3 «Ровесник», згідно з якими ОСОБА_2 з 06.12.2001 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак за такою не проживає.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_3 , підтвердили обставини, викладені в підписаних ними актах щодо тривалого непроживання відповідача за місцем реєстрації.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, існування доказів поважності причин непроживання чи створення йому перешкод у користуванні таким житлом судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 81, 89, 141, 263 265, 268, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273, 289 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.06.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Володимир ЖИЛА