Справа № 361/1753/25
Провадження № 2/361/583/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.25

20 травня 2025 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ТОВ «Споживчий центр» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 25 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , укладено договір оферти №25.05.2024-100000605, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., на умовах визначених договором строком на 210 днів. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному с. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано кредит у в розмірі 10000,00 грн.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №25.05.2024-100000605 не виконує, тому утворилася заборгованість у розмірі 38000,00 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам у розмірі 21000,00 грн., комісії у розмірі 2000,00 грн. та неустойки у розмірі - 5000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором №25.05.2024-100000605 від 25 травня 2024 року в розмірі 38000,00 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

В судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи без участі представника банку в порядку спрощеного позовного провадження. У відповіді на відзив представник позивача просив суд залишити відзив на позовну заяву представника позивача Тараненка Ч.Ю. без розгляду у зв`язку із непідтвердженими повноваженнями.

В судове засідання відповідач Недибалюк А.В. не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача адвокат Тараненко Я.Ю. подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема відсутні докази отримання кредитних коштів відповідачем, а квитанція, що міститься в матеріалах справи не містить повних реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, та те, що саме позивачем здійснено даний переказ. Матеріали справи не містять розрахунків заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договорами, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як посилається представник позивача у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях,25 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , укладено договір оферти №25.05.2024-100000605, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., на умовах визначених договором строком на 210 днів. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному с. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано кредит у в розмірі 10000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №25.05.2024-100000605 не виконує, тому утворилася заборгованість у розмірі 38000,00 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам у розмірі 21000,00 грн., комісії у розмірі 2000,00 грн. та неустойки у розмірі - 5000,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із наявністю договірних відносин, зазначає про відсутність належних доказів як укладання між сторонами кредитного договору №25.05.2024-100000605.

Згідно ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та надані у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір, сплачений позивачем не підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 81, 88, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Писанець Н.В.