ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5070/25 Справа № 192/303/25 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаровського С. А. на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року позовна заява залишена без руху та позивачці надано строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції в ухвалі від 10.02.2025 року зазначив, що позивач в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додала копії документів, складених іноземною мовою, при цьому належним чином завіреного перекладу вказаних документів до позову не надано. В свою чергу, у повній відповідності до ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Дана частина статті 177 ЦПК України не містить такого тексту, як зазначено в ухвалі в абзаці першому другої сторінки даної ухвали, при цьому суд першої інстанції не вказав, які саме документи є незрозумілими для розгляду справи.

Тому позивачка, врахувавши вимоги ухвали від 10.02.2025 року, подала позовну заяву у новій редакції.

Апелянт вважає, що оскільки Солонянський районний суд Дніпропетровської області дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, виходячи з того, що жоден із пунктів ст. 175 ЦПК України не передбачає таку вимогу до позовної заяви, як неподання до позовної заяви неналежним чином завіреного перекладу копій документів складених іноземною мовою, оскільки той чи інший доказ суд вправі оцінювати лише при безпосередньому дослідженні матеріалів справи, тобто після стадії відкриття провадження у справі, тим більше дані докази стосуються лише третьої особи по справі. Апелянт також вважає, що даною ухвалою Солонянський районний суд Дніпропетровської області від 11.03.2025 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачці позбавляє її законного права на звернення за захистом своїх прав з позовом до суду, чим порушено ст. 4 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що надана 05 березня 2025 року на адресу суду позовна заява позивачки не є таким усуненням, оскільки однією з підстав залишення позовної заяви без руху, відповідно до ухвали судді від 10 лютого 2025 року було не виконання позивачкою вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме неподання до позовної заяви належним чином завіреного перекладу копій документів, складених іноземною мовою.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. Якщо заявник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважаться неподаною і повертається заявникові.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року позовну заявуОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання нею копії ухвали та роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Суд першої інстанції вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, однією з підстав залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції зазначено, що позивачкою в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додано копії документів, складених іноземною мовою, при цьому належним чином завіреного перекладу вказаних документів до позову не додано, за виключенням свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ..

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 10 лютого 2025 року представник позивача Іщенко Л. Ю. надіслав до суду заяву про усунення недоліків та позовну заяву у новій редакції.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, зазначив, щооднією з підстав залишення позовної заяви без руху, відповідно до ухвали судді від 10 лютого 2025 року було не виконання позивачкою вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, а саме неподання до позовної заяви належним чином завіреного перекладу копій документів, складених іноземною мовою.

Вимогам законності та обґрунтованості вищевказана ухвала суду першої інстанції у цій справі не відповідає. Так, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції спочатку помилково залишив без руху вищезазначеною ухвалою, а у подальшому також помилково оскаржуваною ухвалою визнав неподаною на повернув позивачці її вищезазначену позовну заяву у цій справі з підстав ненадання позивачем суду першої інстанції належним чином завіреного перекладу копій документів складених іноземною мовою.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що в силу вимог ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Такою мовою в Україні є українська мова, якою й було складено вищезазначений позов позивача та подано суду першої інстанції у цій справі з відповідними додатками.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви передбачені ст. 175 ЦПК України, а до додатків, що додаються до позовної заяви ст. 177 ЦПК України.

При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України, та зокрема вказані вище статті останнього, є спеціальним цивільним процесуальним законом для місцевих загальних судів, який містить вимоги до форми із змісту позовної заяви у цивільній справі, а також додатків до неї.

Суд першої інстанції не має повноважень на стадії вирішення процесуального питання про відкриття провадження у цивільній справі зобов`язувати позивача робити та надавати те, що прямо не передбачено ст. ст. 175,177 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представник позивачки у письмовому вигляді фактично висловив заперечення щодо підстав, наявність яких пов`язувалася судом першої інстанції із висновком про невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Колегія суддів зауважує, що якщо особа наводить аргументи, які свідчать про помилковість висновків суду, з якими пов`язувалося залишення позовної заяви без руху, суд повинен зважати на них і у разі обґрунтованості цих заперечень, виходити з того, що недолік відсутній, а тому усувати його не потрібно.

Проте місцевим судом аргументам представника позивачки належна правова оцінка у контексті обставин справи не надавалася.

Натомість, проаналізувавши підстави для залишення позовної заяви без руху, та як наслідок - її повернення, предмет та підстави позову, а також доводи представника позивачки, колегія суддів вважає, що такі недоліки можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду, оцінені при вирішені справи по суті, проте не впливають на оцінку обставин, які стали підставою для відкриття провадження у справі.

Норми процесуального закону, що регламентують відкриття провадження у справі, не наділяють суд повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.

Близьку за змістом позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 13 ЦПК України, оскільки питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, як і належність відповідача та обґрунтованість розміру збитків і моральної шкоди, є процесуальними питанням, які вирішуються судом під час судового розгляду, а не на стадії вирішення судом питання відкриття провадження у справі.

Вимоги суду першої інстанції на необхідність на стадії відкриття провадження у цій справі надати позивачем належним чином засвідчений переклад копій документів, складених іноземною мовою, є передчасними та необґрунтованими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_1 заслуговують на увагу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. ст. 175, 177ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шаровського С. А. задовольнити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: