03.06.2025 Єдиний унікальний номер 205/3659/25
Провадження № 2-з/205/424/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 рік м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Бізяєва Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучерук Антон Володимирович, про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провдженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника: Кучерук Антона Володимировича до ОСОБА_2 про стягнення неустойки у вигляді штрафів за недоліки (дефекти) виявлені у роботах та за порушення строку усунення недоліків.

30.05.2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучерук А.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, а саме: на легковий автомобіль сірий седан Chevrolet Cruze 2011 року випуску (місце реєстрації ТСЦ 1242).

Заява обґрунтована тим, що предметом поданого позову є стягнення неустойки у вигляді штрафів за недоліки (дефекти) виявлені у роботах та за порушення строку усунення недоліків на загальну суму 420 000,00 грн. На підставі ст. 150 ЦПК України вважає за необхідним захистити свої права.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи раніше визначеному складу суду від 30.05.2025 року, заяву про забезпечення позову розподілено в провадження судді Бізяєвої Н.О. Канцелярією суду зазначена заява передана судді 03.06.2025 року.

З урахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим фіксація судового засідання не здійснювалась відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З витягу з Державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29.05.2025 року, сформованого засобами ІС «Електронний кабінет водія», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить автомобіль Chevrolet Gruze, 2011 р.в., дата реєстрації 08.06.2023 року.

Згідно з розрахунком, зробленим за допомогою спеціалізованого сервісу на сайті www.auto.ria.com, оціночна вартість транспортного засобу Відповідача складає 6 999 дол. США (290 949,27 грн. за курсом НБУ).

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Виходячи зі змісту ст. ст. 149-151 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позовуце сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК Українизаходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача зазначає, що ним заявлено вимоги про стягнення неустойки у вигляді штрафів за недоліки (дефекти) виявлені у роботах та за порушення строку усунення недоліків на загальну суму 420 000,00 грн.. На його думку, поведінка відповідача, зміст якої полягає у неповерненні позивачу грошових коштів у добровільному порядку свідчить про бажання останнього ухилитись від виконання зобов`язання. Вважає очевидною та безсумнівною наявність у відповідача можливості в будь-який момент розпорядитись наявним майном, у тому числі приховати, відчужити , маючи н меті уникнути виконання рішення.

Однак, у заяві про забезпечення позову не наведено жодних відомостей про те, чи були якісь дії зі сторони відповідача, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду або відчуження рухомого майна, що перебуває у його власності.

Саме лише посилання на наявність гіпотетичної можливості здійснення відповідачем будь-яких дій по відчуженню та реалізації будь-якого належного йому майна, не є достатньо обґрунтованою підставою для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі шляхом накладення арешту на майно відповідача, без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин та не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

При цьому, доводи представника позивача про можливість відповідача відчужити майно, не є наміром останнього вчинити такі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги відсутність будь-яких доказів щодо наявності у відповідача банківських рахунків, а також те, що добровільне невиконання майнових вимог позивача відповідачем саме по собі не свідчить про намір чинити перешкоди у виконанні судового рішення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучерук Антон Володимирович про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Н.О. Бізяєва