ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8580/25 Справа № 199/734/25 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру про витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2025 року керівник Маріупольської окружної прокуратури Донецької області звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :06:000:1393 передана у власність ОСОБА_2 із порушенням вимог земельного законодавства, оскільки державою ніколи не приймалось рішення про відчуження земельної ділянки. В подальшому право власності на вказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2020 року перейшло до ОСОБА_1 ..

Просив витребувати у ОСОБА_1 на користь власника Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2 га із кадастровим номером :06:000:1393, яка розташована на території громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області; стягнути з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року позовну заяву керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі керівник Маріупольської окружної прокуратури Донецької області просить скасувати ухвалу суду від 20.06.2025 року та направити справу для продовження розгляду до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра; стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав залишати позов без розгляду, оскільки на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху прокуратурою надані пояснення, в яких зазначено про неможливість застосування до позовної заяви положень земельного законодавства, які набули чинності у квітні 2025 року. Також не погоджується із твердженням про те, що вказані зміни мають зворотню дію у часі, які також розповсюджуються на ст. 177 ЦПК України, оскільки відповідно до правових позицій Конституційного Суду України та Верховного Суду до спірних правовідносин застосовуються норми процесуального закону, чинного на дату звернення до суду із відповідною заявою або скаргою.

Звертав увагу, що вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки ця вимога законодавства застосовується до добросовісних набувачів, а у даному випадку земельна ділянка сільськогосподарського призначення вибула із власності держави у результаті порушення вимог земельного законодавства і ОСОБА_1 не може вважатись добросовісним набувачем.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку судових повісток в системі Електронний суд (т.2 а.с. 24 зворот).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву Маріупольської окружної прокуратури Донецької області без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що прокуратурою, яка діє в інтересах селищної ради вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані та не усунуті недоліки позовної заяви.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що хвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 21 січня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10 червня 2025 року позовну заяву Маріупольської окружної прокуратури Донецької області залишено без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі у строк до 20 червня 2024 року але не більше десяти днів з дня отримання позивачем ухвали, а саме надання експертно-грошової оцінки земельної ділянки та внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки.

19 червня 2025 року від прокуратури надійшла заява, в якій було зазначено, що вимога про внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна стосується лише добросовісного набувача такого майна, який у даному випадку відсутній, а тому підстави для їх внесення на даній стадії відсутні. Крім того зазначав, що ч.4 ст. 177 ЦПК України не має зворотної дії у часі.

Таким чином, суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву прокуратури у зв`язку із тим, що позивачем станом на 20 червня 2025 року не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 10 червня 2025 року, а саме не надано у відповідності до положень нової редакції ч.4 ст. 177 ЦПК України, яка набрала чинності 09 квітня 2025 року Законом №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», докази внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна та експертно-грошової оцінки земельної ділянки.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм та процесуального права.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена

можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.ст.175,177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення прокурора до суду) до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

09.04.2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12.03.2025 року, згідно з яким ст.390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Саме у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року позовна заява прокурора була залишена без руху та надано час для усунення недоліків шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі вартості спірної земельної ділянки та надання експертно-грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також відповідно до ч.13 ст.187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява, подана прокурором 17 січня 2025 року відповідала вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду, а тому спочатку провадження у справі і було відкрито ухвалою від 21 січня 2025 року .

Нова редакція ч. 4 ст. 177 ЦПК України набула чинності лише 09.04.2025 року, тобто після подачі позовної заяви та після відкриття провадження у справі.

Згідно з ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Застосовуючи вимоги ч. 4 ст. 177 ЦПК України, суд першої інстанції посилався на Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», якими передбачено зворотну дію в часі положень цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

Однак, пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Законом №4292-ІХ передбачено зворотню дію у часі щодо положень про компенсацію вартості майна, витребуваного у добросовісного набувача, а не зворотню дію у часті положень щодо внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

Таким чином Прикінцевими та перехідними положеннями Законом №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набув чинності 09 квітня 2025 року та яким внесено зміни у ч. 4 ст.177 ЦПК України, не передбачено зворотну дію в часі положення ч. 4 ст.177ЦПК України, яка стосується внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна.

За таких обставин залишення без розгляду позовної заяви прокуратури на підставі ч.13 ст. 187 ЦПК України колегія суддів вважає помилковим, оскільки на час звернення позивача з цим позовом до суду позовна заява відповідала вимогам ч. 4 ст.177ЦПК України в редакції, яка діяла на той час.

Отже, виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини та прийшов до помилкового висновку про зворотню дію у часі ч.4 ст. 177 ЦПК України, в зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про залишення без розгляду позову, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.

За встановлених обставин залишення без розгляду позовної заяви прокуратури з наведених в ухвалі підстав, є необґрунтованим і таким, що суперечить нормам процесуального права, які діяли на час подачі позовної заяви.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду скарги по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Маріупольської окружної прокуратури Донецької області задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 20 червня 2025 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2025 року.

Судді: