ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2493/24
Провадження № 2/362/389/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Яценко Є.О., звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 75000 доларів США 00 центів заборгованості за договором позики від 26.07.2023 року; 707 доларів США 24 центи в якості 3% річних; 100000 грн. 00 коп. відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2023 року ОСОБА_2 отримав в позику від ОСОБА_1 75000 доларів США 00 центів. На підтвердження отримання грошових коштів у борг ОСОБА_2 26.07.2023 року написав розписку, складену ним власноручно, зобов`язавшись повернути позику до 15.12.2023 року. Вказана розписка містить усі необхідні дані (реквізити), які має містити договір позики. У визначений строк відповідач позику не повернув. Згоди щодо відстрочення виконання зобов`язання з повернення коштів, між сторонами не досягалось. Вказаними недоборосовісними діями відповідачів, пов`язаними з недотриманням зобов`язань щодо повернення коштів, неможливість позивача користуватись своїм майном, витрачання часу, коштів для захисту своїх прав, призвели до заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір якої оцінює в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.39-40).

17.04.2024 року через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Яценко Є.О. надійшла заява на усунення недоліків згідно ухвали суду від 12.04.2024 року (а.с.42-50).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2024 року прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 51).

21.10.2024 року до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, яку суд на місці ухвалив повернути без розгляду у зв`язку з тим, що він поданий в порушення строків, визначених в ухвалі суду про відкриття провадження, а клопотання про поновлення строків до суду подано не було.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.102-104).

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належим чином, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують (а.с. 151-154).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яценко Є.О. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що проти позову заперечує, позовні вимоги вважає необгрунтованими та безпідставними, не доведеними належними та достатніми доказами, позов заявлений всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не надано оригіналу розписки, який підтверджував би факт отримання грошових коштів. У задоволенні позову просить відмовити (а.с. 160).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи судом повідомлялася належним чином на її зареєстровану адресу, але повертаються конверти із поштовим повідомленням «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 115,137, 157), а також за допомогою «смс» повідомлення на зазначений номер мобільного телефону у позовній заяві, яка її була доставлена (а.с. 131, 148). Заяв або клопотань про відкладення або слухання справи у її відсутності до суду не надходило, а також не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 26.07.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США, зі строком повернення до 15.12.2023 року, про що свідчить копія письмової розписки від 26.07.2023 року (а.с. 9).

Стаття 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

В постанові Верховного Суду №369/3340/16-ц від 22.08.2019 року, колегія суддів зазначила, що з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Також суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі №206/6401/18 зазначено, що: на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Верховний Суд у постановах від 22.08.2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 18.05.2020 року у справі № 177/1659/17, від 03.06.2020 року у справі № 461/9270/18-ц виснував, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18 зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, звертаючи увагу на відсутність оригіналу розписки в матерілах справи. Під час судового розгляду позивачем до суду оригіналу розписки від 26.07.2023 року, як документа, що підтверджує боргове зобов`язання у відповідача ОСОБА_2 не надано.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що у статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Таким чином, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. При цьому, знаходження у позикодавця лише копій розписок не може доводити, що договір боржником не виконаний, оскільки оригінал в такому разі міг бути переданий боржнику або знищений у зв`язку з виконанням боргового зобов`язання позичальником. Тому суди при розгляді таких спорів зобов`язані дослідити саме оригінали розписок та оригінали договорів позики.

Враховуючи вищевикладене, з аналізу спірних правовідносин та матеріалів справи, суд позбавлений можливості вивчити зміст оригіналу розписки від 26.07.2023 року та встановити той факт, що за даною розпискою відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 75 000 тисяч доларів грн. в борг від ОСОБА_1 та в обумовлений строк кошти не повернув.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу №154/3443/18 від 12.11.2020 року та встановив, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Тобто, суд, вирішуючи спір про повернення боргу по суті, обов`язково повинен пересвідчитися в існування відповідного оригіналу боргової розписки та оглянути оригінал в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що позивачем на підтвердження позовних вимог не подано до суду оригіналу боргової розписки, за таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від стягнення заборгованості за договором розписки, а оскільки суд не знаходить підстав для задоволення цих вимог, то вказані вимоги не підлягають задоволенню також.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, ненадання позивачем достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові, відшкодуванню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 202, 204, 207, 625, 639, 1046, 1047,1050, 1051 ЦК України, статтями 2, 4, 12-13, 76-81, 95, 206, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Текст рішення складено 02.06.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко