Справа № 127/3847/25
Провадження 2/127/2074/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Комунальне підприємство «Вінницяоблтеплоенерго» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , яке забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води. За надані послуги за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 відповідач заборгував 23 005, 00 гривень, що підтверджується оборотною відомістю з розрахунком суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 . Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення на його користь з відповідача заборгованості, а саме: 23 005, 00 гривень - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 668, 86 гривень 3 % річних; 2 360, 46 гривень інфляційні втрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2025 вищевказану цивільну справу передано до Томашпільського районного суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 18.03.2025 вищевказану цивільну справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.04.2025 вищевказану заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали суду від 08.04.2025 та копію позовної заяви із доданими до неї документами, отримано відповідачем особисто 19.04.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 55)

Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи.

Строк на вчинення процесуальної дії надання відзиву та доказів відповідачем, враховуючи вищевказані обставини та положення ст.ст. 120-124 ЦПК України, закінчився 05.05.2025. Клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом для надання відзиву, від відповідача не надходило.

У строк, визначений судом ухвалою від 08.04.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов.

Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1135823 від 20.02.2025, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: Вінницька область, Томашпільський район, с. Стіна. (а.с. 34)

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. (а.с. 17, 35)

У відповідності до оборотно-сальдової відомості з розрахунком суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 року відповідач заборгував за надані йому послуги з постачання теплової енергії та гарячої води 23 005, 29 гривень. (а.с. 18-21)

Відповідно до розрахунку інфляційних втрат та штрафних санкцій (3 % річних) за заборгованістю відповідача згідно вищевказаної оборотно-сальдової відомості за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.04.2022 по 31.01.2025 (включно) відповідач заборгував за надані йому послуги 26 034, 33 гривень, з яких: 23 005, 00 гривень - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01.04.2022 до 31.01.2025; 668, 86 гривень 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025; 2 360, 46 гривень інфляційні втрати за період з 01.01.2024 до 31.12.2024. (а.с. 22)

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії, зокрема є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідно до п. 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 за № 830 (надалі Правила), надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Відповідно до п. 6 та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг це індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Судом встановлено, що письмовий договір на постачання теплової енергії до квартири відповідача між сторонами не укладався.

Однак, надання послуг позивачем відповідачу підтверджується тим, що квартира АДРЕСА_2 належить до централізованої системи теплопостачання. Судом прийнято до уваги, що користування приміщенням у багатоповерховому житловому будинку без отримання послуг з централізованого теплопостачання, в даному випадку, є неможливим.

Суду не надано доказів того, що квартира АДРЕСА_2 від`єднана від системи централізованого опалення (теплопостачання).

Таким чином, відповідач, який хоча й зареєстрований за адресою: Вінницька область, Томашпільський район, с. Стіна, однак є власником квартири АДРЕСА_2 , який отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб саме за цією адресою, є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються йому позивачем.

Отже, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до Правил розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п. 35). Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором (п. 36). Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб (п. 37).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З оборотно-сальдової відомості за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 вбачається неналежне виконання відповідачем обов`язків щодо оплати послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення та гарячого водопостачання). (а.с. 18-21)

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про теплопостачання» та п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належить встановлення тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.

Судом встановлено нарахування плати відповідачу за відпущену теплову енергію за затвердженими в установленому порядку тарифами відповідно до постанов НКРЕ України.

Так, з оборотно-сальдової відомості, наданої позивачем разом із позовом, вбачається:

1)за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 заборгованість за послуги постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) по особовому рахунку № НОМЕР_1 становить 23 005, 29 гривень;

2)сальдо на кінець березня місяця 2022 року (першого місяця періоду виникнення спірної заборгованості) становить 11 257, 66 гривень, до яких, зокрема, включено заборгованість в сумі 10 560, 90 гривень, що виникла до 01.03.2022, зважаючи на нарахування здійснені у цьому місяці;

3)за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 здійснено нарахувань в сумі 19 196, 63 гривень;

4)за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 споживачем сплачено 6 752, 24 гривень, які були зараховані позивачем в погашення попередньої заборгованості. (а.с. 18-21)

Враховуючи включення позивачем до заборгованості, що є спірною за конкретно визначений період - з 01.03.2022 до 31.12.2024, тобто є предметом спору, зокрема й заборгованості до 01.03.2022, суд зауважує, що виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Тому суд, визначаючи розмір заборгованості за спожиті послуги, що підлягає стягненню з відповідача, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства, і встановлює наявність/відсутність заборгованості виключно за спірний період - з 01.03.2022 до 31.12.2024.

Також, враховуючи зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 в рахунок погашення попередньої заборгованості, судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, а у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Отже, можливість застосування положень ст. 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди. В цьому випадку суду потрібно встановлювати, зокрема намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для зарахування її за такий період.

Водночас, відповідачем не надано до суду належних доказів того, що проведені ним оплати в період з 01.03.2022 до 31.12.2024 були здійснені не в рахунок погашення попередньої заборгованості, а за чітко визначеним призначенням платежу за конкретний місяць, указаний у платіжному документі.

Також відповідачем суду не повідомлено, що він був необізнаний про наявність заборгованості за спожиті послуги до 01.03.2022, що йому не надавалась як споживачу позивачем уся необхідна інформація визначена законодавчо щодо нарахувань і заборгованості, що могло спровокувати виникнення простроченої заборгованості за інший період, а також виникнення відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідачем не спростовано повідомлену позивачем суду інформацію. Будь-яких доказів, які б повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору, відповідачем не надано.

Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідач, здійснюючи оплату послуг в період з 01.03.2022 до 31.12.2024, мав намір погасити саме попередню заборгованість, яка мала місце, і, відповідно, усвідомлював оплату за попередній період. Протилежного матеріали справи не містять.

Отже позивач правомірно здійснив зарахування коштів, сплачених відповідачем у період з 01.03.2022 до 31.12.2024, на погашення заборгованості за попередній період.

Як вбачається з вищевказаної оборотно-сальдової відомості, за визначений позивачем період - з 01.03.2022 до 31.12.2024 за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) нараховано 19 196, 63 гривень.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період - з 01.03.2022 до 31.12.2024 за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) в сумі 19 196, 63 гривень. Решта вимог задоволенню не підлягає, оскільки наявність/відсутність заборгованості за період до 01.03.2022, правомірність нарахувань за той період, проведення розрахунків за період до 01.03.2022 тощо, не є предметом спору у даній справі, що унеможливлює дослідження цих обставин.

Отже, судом встановлено належне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо оплати послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд прийшов до висновку, що такий є необґрунтованим, оскільки позивачем нарахування здійснені на суму з урахуванням заборгованості, що виникла до 01.03.2022, яка є непідтвердженою і не може бути предметом дослідження у даній справі, адже не є предметом спору. (а.с. 22)

Як вбачається із нарахувань і змісту позовних вимог, позивач пред`явив до стягнення з відповідача 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025 та інфляційні втрати за період з 01.01.2024 до 31.12.2024.

Так, 3 % річних за визначений позивачем період - з 01.01.2024 до 31.01.2025 становлять:

-за період з 01.01.2024 до 31.01.2024:

11 749, 69 гривень х 3 %/366 х 31 день = 29, 86 гривень;

-за період з 01.02.2024 до 29.02.2024:

12 744, 23 гривень х 3 %/366 х 29 днів = 30, 30 гривень;

-за період з 01.03.2024 до 31.03.2024:

13 630, 64 гривень х 3 %/366 х 31 день = 34, 64 гривень;

-за період з 01.04.2024 до 30.04.2024:

14 472, 49 гривень х 3 %/366 х 30 днів = 35, 60 гривень;

-за період з 01.05.2024 до 31.05.2024:

14 881, 13 гривень х 3 %/366 х 31 день = 37, 81 гривень;

-за період з 01.06.2024 до 30.06.2024:

15 289, 77 гривень х 3 %/366 х 30 днів = 37, 60 гривень;

-за період з 01.07.2024 до 31.07.2024:

15 559, 81 гривень х 3 %/366 х 31 день = 39, 54 гривень;

-за період з 01.08.2024 до 31.08.2024:

15 856, 68 гривень х 3 %/366 х 31 день = 40, 30 гривень;

-за період з 01.09.2024 до 30.09.2024:

16 175, 90 гривень х 3 %/366 х 30 днів = 39, 78 гривень;

-за період з 01.10.2024 до 31.10.2024:

16 584, 54 гривень х 3 %/366 х 31 день = 42, 14 гривень;

-за період з 01.11.2024 до 30.11.2024:

17 110, 44 гривень х 3 %/366 х 30 днів = 42, 07 гривень;

-за період з 01.12.2024 до 31.12.2024:

18 108, 59 гривень х 3 %/366 х 31 день = 46, 01 гривень;

-за період з 01.01.2025 до 31.01.2025:

19 196, 63 гривень х 3 %/365 х 31 день = 48, 91 гривень,

що разом становить 504, 56 гривень.

Інфляційні втрати за визначений позивачем період - з 01.01.2024 до 31.12.2024 становлять:

-за січень місяць 2024 року:

11 749, 69 гривень х 100, 4 % = 11 796, 69 гривень - 11 749, 69 гривень = 47, 00 гривень;

-за лютий місяць 2024 року:

12 744, 23 гривень х 100, 3 % = 12 782, 46 гривень - 12 744, 23 гривень = 38, 23 гривень;

-за березень місяць 2024 року:

13 630, 64 гривень х 100, 5 % = 13 698, 79 гривень - 13 630, 64 гривень = 68, 15 гривень;

-за квітень місяць 2024 року:

14 472, 49 гривень х 100, 2 % = 14 501, 44 гривень - 14 472, 49 гривень = 28, 95 гривень;

-за травень місяць 2024 року:

14 881, 13 гривень х 100, 6 % = 14 970, 42 гривень - 14 881, 13 гривень = 89, 29 гривень;

-за червень місяць 2024 року:

15 289, 77 гривень х 102, 2 % = 15 626, 14 гривень - 15 289, 77 гривень = 336, 37 гривень;

-за липень місяць 2024 року:

15 559, 81 гривень х 100, 0 % = 15 559, 81 гривень - 15 559, 81 гривень = 0, 00 гривень;

-за серпень місяць 2024 року:

15 856, 68 гривень х 100, 6 % = 15 951, 82 гривень - 15 856, 68 гривень = 95, 14 гривень;

-за вересень місяць 2024 року:

16 175, 90 гривень х 101, 5 % = 16 418, 54 гривень - 16 175, 90 гривень = 242, 64 гривень;

-за жовтень місяць 2024 року:

16 584, 54 гривень х 101, 8 % = 16 883, 06 гривень - 16 584, 54 гривень = 298, 52 гривень;

-за листопад місяць 2024 року:

17 110, 44 гривень х 101, 9 % = 17 435, 54 гривень - 17 110, 44 гривень = 325, 10 гривень;

-за грудень місяць 2024 року:

18 108, 59 гривень х 101, 4 % = 18 362, 11 гривень - 18 108, 59 гривень = 253, 52 гривень,

що разом становить 1 822, 91 гривень.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025 в сумі 504, 56 гривень та інфляційні втрати за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 в сумі 1 822, 91 гривень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 08.04.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, і докази, надані разом із нею.

Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові, оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості в розмірі 21 524, 10 гривень, з яких: 19 196, 63 гривень - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) за період з 01.03.2022 до 31.12.2024; 504, 56 гривень 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025; 1 822, 91 гривень інфляційні втрати за період з 01.01.2024 до 31.12.2024.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) за період з 01.03.2022 до 31.12.2024 в сумі 3 808, 37 гривень, 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025 в сумі 164, 30 гривень та інфляційних втрат за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 в сумі 537, 55 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими.

Невідшкодована відповідачем на користь позивача сума витрат, пов`язаних з наданням йому послуг з постачання теплової енергії та гарячої води це не отримані державою кошти, що у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 97 від 31.01.2025. (а.с. 27)

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 503, 25 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (82, 67 %); решту судового збору в сумі 524, 75 гривень - залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи наведене, керуючись Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 610, 611, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» заборгованість в розмірі 21 524, 10 гривень, з яких: 19 196, 63 гривень - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання та абонплати) за період з 01.03.2022 до 31.12.2024; 504, 56 гривень 3 % річних за період з 01.01.2024 до 31.01.2025; 1 822, 91 гривень інфляційні втрати за період з 01.01.2024 до 31.12.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Вінницяоблтеплоенерго» судовий збір в сумі 2 503, 25 гривень.

Судовий збір в сумі 524, 75 гривень залишити за Комунальним підприємством «Вінницяоблтеплоенерго».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: Вінницька область, Томашпільський район, с. Стіна.

Комунальне підприємство «Вінницяоблтеплоенерго»: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Вишнева, буд. 24.

Рішення суду складено 04.06.2025.

Суддя