Справа № 759/6021/25
Провадження № 2/369/7865/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про залишення позовної заяви без руху)

03.06.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві, Департамента патрульної поліції, Київської міської прокуратури, Святошинського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Святошинського районного суду міста Києва, Секретаріата Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 202 5 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року вказану справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 травня 2025 року підсудність матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві, Департамента патрульної поліції, Київської міської прокуратури, Святошинського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Святошинського районного суду міста Києва, Секретаріата Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди визначено Києво-Святошинському районному суду Київської області.

30 травня 2025 року позовна заява з матеріалами справи надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Козак І.А.

Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи від 30 травня 2025 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2025 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї докази, суд дійшов висновку, що подана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки була подана до суду з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом саме позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16-ц).

За положеннями ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

При цьому держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч. 1 ст. 167 ЦК України).

Так, відповідачем у позовній заяві вказано Державу Україна, її представником визначено Міністерство юстиції України, а інші учасники справи визначені позивачем як «дійові особи», які не є ні відповідачами ні третіми особами.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно, позивачу необхідно уточнити коло учасників справи та їхні процесуальні статуси (зокрема визначити і вказати через який орган влади Держава має бути представлена у суді), узгодивши з позовними вимогами до нього/них, як це передбачено п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України (якщо позов подано до кількох відповідачів позовна заява має містити зміст позовних вимог щодо кожного з них).

Крім того, відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, в роз`ясненнях, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову, як вказує Верховний Суд України, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Виходячи з принципу змагальності, за яким кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, позивач у заяві повинен на підтвердження підстав позову подати докази, які підтверджують кожну обставину, яка входить у предмет доказування.

У прохальній частині позову має бути викладений предмет позову, тобто позивач повинен конкретно сформулювати ту матеріально-правову вимогу, яку він адресує відповідачеві та з приводу вирішення якої просить суд ухвалити судове рішення.

У контексті наведеного вище суд наголошує, що позовна заява (заява, скарга) повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані вимоги.

Додержання процесуальної форми і змісту заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання. У ній, зокрема, має бути зазначено, конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання.

Однак, в порушення вимог ст. 175 ЦПК України, зміст позовних вимог є незрозумілим, позовні вимоги некоректно сформовані, з позовних вимог, які містяться у Розділі ІІІ «Вимогальної частини» позовної заяви, не зрозуміло в який спосіб позивач просить захистити його порушене право, а саме:

-позивач просить стягнути моральну шкоду з Держави Україна;

-не конкретизує внаслідок яких неправомірних рішень, дій та бездіяльності, яких правоохоронних органів державної влади, яких посадовців/службовців/працівників правоохоронних органів державної влади зазнав такої моральної шкоди.

Таким чином, з метою забезпечення повного захисту прав та інтересів позивача, суд зазначає, що предмет позову повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно, а тому позивачу слід привести у відповідність зміст позовних вимог, наведеним у позові обставинам, зокрема, виклавши у прохальній частині позовної заяви вимоги чітко, коректно та зрозуміло.

Згідно ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 185, 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві, Департамента патрульної поліції, Київської міської прокуратури, Святошинського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Святошинського районного суду міста Києва, Секретаріата Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення позивачу ухвали, та роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і підлягає поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА