П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025року м. Київ

Справа № 753/2869/25

Апеляційне провадження №22-ц/824/8751/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Комаревцевої Л.В. 12 лютого 2025 року, за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, боржник: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, боржник: ОСОБА_2 - повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що в порушення вимог ч.2 ст. 183 ЦПК України ОСОБА_1 доказів направлення ОСОБА_3 скарги на бездіяльність приватного виконавця до суду надано не було, що зумовило застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням скаржник ОСОБА_1 , в якій він посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вказує, що має місце бездіяльність приватного виконавця, що порушує його права, як стягувача у виконавчому провадженні на максимально повне та ефективне отримання заборгованості від боржника.

Звертає увагу, що жодною нормою розділу VII ЦПК України не передбачено підстав та порядку повернення без розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця, а положенням ч. 4 ст. 183 ЦПК України не передбачає можливості повернення без розгляду саме такого процесуального документу як скарга. Аналіз змісту ч. 4 ст. 183 ЦПК України свідчить про те, що зазначена норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті і не може бути застосована до скарг.

Вказує, що залучати до розгляду скарги на бездіяльність приватного виконавця особу, яка була учасником в якості третьої особи в іншій справі немає правових підстав, оскільки вона не є ні боржником ні іншим учасником виконавчого провадження, ст. 183 ЦПК України не регулює процедуру подання скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця, а тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що порушує одну з основних засад судочинства - обов`язковість судового рішення.

У зв`язку з чим, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою справу направити для вирішення питання про відкриття провадження..

Сторони правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що в лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо нездійснення дій для передачі на реалізацію нерухомого майна, що є предметом іпотеки за договором іпотеки та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилу Олегівну передати на реалізацію нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П..

Повертаючи ОСОБА_1 скаргу бездіяльність приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником в порушення вимог ч.2 ст. 183 ЦПК України доказів направлення ОСОБА_3 скарги на бездіяльність приватного виконавця надано не було, що зумовило застосування наслідків, передбачених ч. 4 ст. 183 ЦПК України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст.183 ЦПК України).

Разом із тим, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У ч. 1 ст. 446 ЦПК України встановлено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у ч.4 ст.74 Закону «Про виконавче провадження».

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже право на справедливий судовий розгляд, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Частиною 2 ст. 183 § 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України регулюються загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження, в тому числі на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосуються та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.

А тому до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20; від 17 лютого 2021 року у справі №569/13160/20, від 10 березня 2021 року у справі № 766/17333/20-ц , від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц, від 27 жовтня 2021 року у справі № 523/20035/20-ц та ін.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із скаргою. Суд першої інстанції повертаючи скаргу виходив виключно з того, що скаржник не надав доказів направлення копії скарги іншому учаснику справи.

Таким чином, не врахувавши правових висновків Верховного Суду, які мають враховуватись судами, суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Ухвала суду про повернення скарги без розгляду є такою, що перешкоджає подальшому розгляду справи.

В порядку п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з положеннями п.1 ч.1ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Отже, викладені заявником в апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження і дають підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук