Справа № 462/8511/24 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/931/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЛКП «Сяйво» про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 87 232,23 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 покликався та те, що приватним виконавцем Сидієм О.В. з нього незаконно стягнуто грошові кошти у сумі 23 025,51 грн, оскільки ним добровільно виконано рішення суду ще до відкриття виконавчого провадження у лютому 2024 року та перераховано на користь відповідача грошові кошти у сумі 13 895,12 грн.

Незважаючи на сплачені ним кошти у загальній сумі 36 920,63 грн, ЛКП «Сяйво» й надалі бездіє, не виконує свої обов`язки відповідно до Типового договору. Як наслідок в одній із кімнат квартири АДРЕСА_1 , де він постійно проживає, вже протягом 5 років протікає покрівля. Його неодноразові звернення до відповідача із заявами про складання актів ЛКП «Сяйво» щодо протікання покрівлі в його квартирі, прохання провести поточний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_2 , ігноруються, поточний ремонт не проводиться, хоча в платіжки, які йому надсилає відповідач, з нього щомісячно стягуються кошти із графою «обслуговування поточного ремонту».

02.05.2024 позивач зробив запис у журналі ремонту ЛКП «Сяйво» про протікання покрівлі над однією із кімнат його квартири, однак жодних ремонтних робіт покрівлі будинку не проводилося. 04.07.2024 позивачем складено Акт-претензію із підтверджуючими підписами сусідів щодо протікання покрівлі внаслідок тривалих атмосферних опадів дощу. Окрім цього, 05.07.2024 він подав до ЛКП «Сяйво» дві заяви: з проханням скласти акт про протікання покрівлі та провести поточний ремонт покрівлі. Незважаючи на його Акт-претензію, неодноразові заяви, відповідач продовжує бездіяти, нічого не роблячи для того, щоб усунути недоліки в їх роботі щодо проведення поточного ремонту покрівлі. Бездіяльність ЛКП «Сяйво» підтверджується письмовими поясненнями свідків-сусідів, що мешкають поруч із ним, які підтвердили факт протікання покрівлі в одній із житлових кімнат квартири за адресою: АДРЕСА_3 . 09.09.2024 на виконання вимог Львівського апеляційного суду комісією ЛКП «Сяйво» було здійснено вихід на його адресу та складено Акт від 09.09.2024, яким підтверджено факт слідів залиття у одній із житлових кімнат квартири. Однак, станом на день звернення до суду, жодних ремонтних робіт щодо покрівлі будинку не проводилося.

Окрім цього, позивач зазначає, що бездіяльністю ЛКП «Сяйво» йому завдано моральної шкоди, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну, через повну бездіяльність посадових осіб ЛКП «Сяйво», що негативно вплинуло на звичний ритм його життя. Йому спричинено відчуття: невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеності у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів, тощо. Вказане тривало протягом тривалого часу та триває і на даний час, потребує для нього докладання додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно нього. Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 50 000,00 грн. Також він був змушений звернутись за допомогою до психотерапевта та психіатра, приймати медикаменти та антидепресанти, на що ним витрачено 311,60 грн.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов та стягнути з відповідача 87 232,23 грн, з яких 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 37 232,23 грн майнової.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції покликається на те, що ним не надано належних доказів на підтвердження шкоди завданої відповідачем своєю бездіяльністю. Однак, у справі №462/8148/23 мова йшла про зобов`язання ЛКП «Сяйво» вчинити дії щодо усунення протікання покрівлі над його квартирою, відповідно до зобов`язань відповідача у Типовому договорі щодо утримання будинку. Відповідач сам собі перечить, що не може списати заборгованість за центральне опалення із спливом термінів позовної давності, оскільки не є надавачем цих послуг. Однак, продовжує виставляти борг за центральне опалення у платіжках. Цей факт теж судом ігнорується. У лютому 2024 року ним було добровільно сплачено відповідачу в рахунок стягуваного боргу 13 895,12 грн, що підтверджується копією платіжки відповідача за лютий 2024 pоку. Суд ухвалив рішення із невірним застосуванням ст. 5, 7. 8. 27 Закон України «Про житлово-комуна.іьні послуги», 22, 23. 1173. 1174 ЦК України, 13, 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. В даному випадку, відповідачем не спростовано фактів викладених ним у змісті позовної заяви щодо протікання покрівлі балкону по вул.Широка, буд.73 у м.Львові.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Від ЛКП «Сяйво» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

ЛКП «Сяйво» у відзиві на апеляційну скаргу та ОСОБА_1 у відповіді на відзив просили апеляційний суд витребувати документи, однак такі клопотання не були заявлені у суді першої інстанції, тому задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Львівського апеляційного суду від 12.02.2024 у справі № 462/2523/23 задоволено позов ЛКП «Сяйво» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.09. 2019 по 31.08.2022 в розмірі 17 303,92 грн та по 3355,00 грн судових витрат з кожного.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 12.02.2024 Залізничний районний суд м. Львова 22.03.2024 видав виконавчий лист № 462/2523/23, щодо ОСОБА_1 про солідарне стягнення із боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ЛКП «Сяйво» заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 17 303,92 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Сяйво» 3 355,00 грн судових витрат.

18.04.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Сидієм Л.В. відкрито виконавче провадження ВП 74793864 з виконання виконавчого листа № 462/2523/23, виданого Залізничним районним судом м. Львова.

18.04.2024 приватний виконавець виніс постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП 74793864, який становить 300,70 грн.

18.04.2024 приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 2065,89 грн.

18.04.2024 ВП №74793864 приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника.

22.04.2024 ВП №74793864 приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із сплатою боржником суми боргу.

Окрім цього, судом встановлено, що 09.09.2024 ЛКП «Сяйво» склало Акт обстеження на предмет протікання покрівлі квартири АДРЕСА_1 .

З даного акту вбачається, що даний будинок 1970 року забудови, цегляний, 5-ти поверховий, з м`якою покрівлею, на якій було виконано сучасний капітальний ремонт. При візуальному обстеженні в одній з житлових кімнат виявлені старі та сухі сліди залиття. Жодних скарг від мешканців квартир п`ятих поверхів даного будинку про можливі протікання покрівлі до ЛКП протягом останніх років та під час значних опадів не надходило. Мешканцю рекомендовано після сильних опадів, не зволікаючи, повідомити та надати допуск до квартири для ретельнішого обстеження та виявлення причини залиття.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 покликався на те, що він добровільно виконав рішення суду та сплатив на рахунок ЛКП «Сяйво» 13 895,12 грн до відкриття виконавчого провадження, тому вважає, що на його користь підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 36 920,63 грн (13 895,12 грн +23025,51 грн (стягнутих у межах ВП №74793864)), а також моральна шкода, завдана бездіяльність ЛКП «Сяйво» у розмірі 50 000,00 грн.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 16.06. 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки позивач не довів наявності такої шкоди, а також протиправності дій відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звертався до Львівський окружний адміністративний суд із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. про визнання протиправними та скасування постанов в межах виконавчого провадження ВП № 74793864 (справа № 380/22771/24).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Із вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 не надано суду доказів сплати суми боргу, стягнутого за постановою Львівського апеляційного суду від 12.02.2024 у справі № 462/2523/23 у межах ВП № 74793864, інших порушень під час виконання ВП № 74793864 судом не встановлено, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Тобто вказаним рішення суду встановлено, що заборгованість за судом рішенням у справі № 462/2523/23 стягнута приватним виконавцем правомірно та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього рішеннями Залізничного районного суду м. Львова у справах №462/8148/23 та №462/8149/23, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЛКП «Сяйво», встановлено, що ОСОБА_1 не доведено жодними доказами бездіяльність ЛКП «Сяйво» щодо протікання покрівлі у квартирі, в якій проживає ОСОБА_1 .

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачем йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її завданні.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 09.06.2025.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 09.06.2025

Головуючий

Судді