справа № 570/997/25
провадження № 2/570/954/2025
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Волкової А.О.,

представника відповідача адвоката Дудки І.О.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ дистанційно у режимі відеоконференції з Славутським міськрайонним судом Хмельницької області в порядку спрощенного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

у с т а н о в и в:

покликаючись на зміну сімейного стану позивача та матеріального становища сторін, представник позивача адвокат Анна Волкова у поданій до суду 04 березня 2025 року позовній заяві просить змінити розмір стягнення аліментів на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/2 на 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. По суті спору показав, що його друга дружина перебуває у відпустці по догляду за їх сином, а бувша дружина працює.

Його представник адвокат Анна Волкова, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, вказала, що у позивача змінився сімейний стан, а тому визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмір 1/2 доходу, без урахування наявності на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 та дружини ОСОБА_8 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, призводить до порушення прав дитини на належне та рівне забезпечення усіх дітей сторін. Крім цього, звертає увагу суду, що матеріальне становище відповідача змінилося, вона офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату, достатню для належного матеріального забезпечення доньок.

Представник відповідача адвокат у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази суттєвого погіршення матеріального стану позивача та неможливості виконання рішення суду про стягнення аліментів. Пояснює, що матеріальне становище відповідача не дозволяє самостійно забезпечувати доньок, а зміна сімейного стану позивача не є достатньою підставою для зменшення аліментів. Вважає, що зменшення розміру стягуваних аліментів поставить під загрозу добробут спільних дітей сторін, які проживають з відповідачем та перебувають на її утриманні.

Суд встановив такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2014 року, мають двох спільних дітей.

03 листопада 2022 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області шлюб сторін розірваний, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишені проживати з матір`ю.

28 вересня 2021 року рішенням Рівненського районного суду ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 1/2 усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.06.2021 і до повноліття дітей.

Відповідач ОСОБА_2 призначена на посаду вчителя-логопеда відповідно до наказу Квасилівського навчально-виховного комплексу "школа-ліцей" від 04.09.2021 №140к з 06 вересня 2021 року /відповідь на запит адвоката Волкової А.О. №34 від 24.01.2025/.

Згідно з довідкою про доходи №39 від 13.01.2025 ОСОБА_2 нарахована заробітна плата з липня по грудень 2024 року у сумі 141 125 грн. 84 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_9 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 /свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 /.

05 січня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, про що зроблений актовий запис №1 Берездівською сільською радою /свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 /.

Згідно з довідкою Берездівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області №65/12-10 від 29.01.2025 склад сім`ї ОСОБА_1 такий: дружина ОСОБА_10 , 1985 р.н., син ОСОБА_9 , 2022 р.н, батько ОСОБА_11 , 1959 р.н. (пенсіонер), мати ОСОБА_12 , 1965 р.н. (пенсіонерка), брат ОСОБА_13 , 1985 р.н. (ЗСУ).

Відповідно до довідки директора Берездівського ліцею №04 від 29.01.2025 ОСОБА_10 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 31.10.2020 по 05.08.2025 /наказ №88/к від 28.10.2022/.

Позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований у ТОВ "АГРОПРОМБУД РІВНЕ" з 04 листопада 2024 року та займає посаду робітник з комплексного обслуговування й ремонту будинків /довідка №1 від 30.01.2025/.

Суд застосовує такі норми права.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини (ст.12 вказаного Закону). Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї (ч.7,8 ст.7 СК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов"язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/. Крім того, ч.1, 2 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров?я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав:

2) доведені стягувачем аліментів витрати придбання нерухомого майна: та аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою. Сторони скористалися правовою допомогою.

При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов?язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Положення СК України визначають декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Ст.192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, при цьому передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога платника аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у зменшенні розміру аліментів.

Не заперечується, що сімейний стан позивача змінився, у нього на утриманні, крім доньок від попереднього шлюбу, також перебуває син ОСОБА_14 , 2022 р.н. та дружина ОСОБА_8 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що ці обставин не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Верховний Суд 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 виснував, що зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того, покращився матеріальний стан відповідача, яка стала працевлаштована на відміну від часу призначення аліментів.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, імперативну норму про можливість зміни розміру аліментів, суд доходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/2720/21, шляхом встановлення нового розміру аліментів - 1/3 всіх доходів відповідача, що буде розумним та не суперечитиме нормам сімейного права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав всіх дітей позивача в частині їх матеріального утримання до досягнення повноліття.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач не просить про відшкодувння понесених судових витрат, суд не вирішує це питання, враховуючи принцип диспозитивності судового процесу.

З огляду на викладене, керуючись ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Змінити розмір стягнення аліментів, встановлений рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2021 року у справі № 570/2720/21.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлене 04 червня 2025 року.

Суддя: Кушнір Н.В.