Справа № 308/1617/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Наумової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 за якою просить суд:

-звільнити його від оплати заборгованості по аліментам в сумі 100 478 грн. на підставі Закону, внаслідок важкої хвороби;

-закрити виконавче провадження, яке було відкрите районною виконавчої службою, так як ОСОБА_3 став повнолітнім.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.01.2025 року справу було розподілено на суддю Наумову Н.В.

За ухвалою від 04.02.2025 року судом було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі № 308/1617/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам, - в частині позовних вимог позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із серпня 2008 року по жовтень 2023 року.

За постановою Закарпатського апеляційного суду від 22.05.2025 року у справі № 308/1617/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , було залишено без задоволення. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, залишено без змін.

За ухвалою від 04.02.2025 року судом було відкрите провадження у справі № 308/1617/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року.

Відтак предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про звільнення від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2025 року № 14486141.

Позивач до суду не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином.

Судове засідання у справі було призначене на 29.05.2025 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 03.06.2024 року.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав існує 2 рішення суду, які набули законної сили, а саме:

Постанова Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі № 308/14074/18 за якою за наслідками перегляду цивільної справи № 308/14074/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року, головуючий суддя Придачук О.А., - було апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року змінено; мотивувальну частину рішення викладено в редакції постанови апеляційного суду; резолютивну частину рішення по суті спору викладено в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задовольнити частково, звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 38903,25 грн (тридцять вісім тисяч дев`ятсот три гривні 25 коп.).

У задоволенні інших вимог позову відмовити.».

При цьому судом апеляційної інстанції було установлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009 у справі № 2п-5456/08 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, зокрема:

шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , зареєстрований 28.01.2006 у Відділі РАЦСу Ужгородського міського управління юстиції, актовий запис № 47, розірвано;

неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати при матері ОСОБА_6 ;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісяця, починаючи з 21.08.2008 і до його повноліття;

стягнуто з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 кошти в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 31.03.2009 по 31.03.2012 (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/8357578).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 у справі № 2-3092/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009 у справі № 2п-5456/08, постановлено:

стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття;

припинити стягувати аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 ;

звільнити частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка станом на 01.02.2011 складає 82645,00 грн, визначивши йому до сплати суму заборгованості за аліментами у розмірі 17500,00 грн (а.с. 7-9).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2011 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 у справі № 2-3092/11 змінено в частині задоволення позовних вимог щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на її утримання та на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присудженими рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009, відмовлено (а.с. 10-13).

Державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Савкою І.В. 01.11.2018 виконані розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за аліментами:

№ 14486590/18 на утримання ОСОБА_2 за період з 31.03.2009 по 31.03.2012, де заборгованість становить 36000,00 грн;

№ 14486141/18 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 21.08.2008 по 31.10.2018, де заборгованість становить 116695,00 грн;

жодні сплати за вищевказаними аліментами в розрахунках не зафіксовані (а.с. 14, 15).

Заборгованість за аліментами на утримання сина ОСОБА_7 виникла:

за період до 07.05.2012 у сумі 77791,75 грн (за період з серпня 2008 року по квітень 2012 року 77695,00 грн; за період з 01.05. по 06.05.2012 96,75 грн);

за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн (116695,00 грн 77791,75 грн).

Виключивши з періоду звільнення від сплати заборгованості за аліментами час із дня, коли набрала законної сили ухвала суду про припинення примусових заходів медичного характеру (13.03.2018 як день початку відліку строку) по 05.06.2018 (день, який передував дню поміщення позивача на стаціонарне лікування), і час із дня виписки з лікарні (20.09.2018 як день початку відліку строку) по 31.10.2018 суд першої інстанції припустився помилки та ухвалив суперечливе рішення. Наявність у ОСОБА_1 в цей період часу психічного захворювання наразі встановлена та ніким не спростована, на що власне застосування чи припинення примусових заходів медичного характеру, поміщення до стаціонару чи виписка з лікарні не впливають.

Виходячи з викладеного, вимоги позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід визнати доведеними частково, а саме, в частині заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_7 , яка виникла за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн. Щодо іншої заборгованості позов необґрунтований і недоведений, суд першої інстанції відмовив у ньому правильно, з додержанням вимог закону.

В ході перегляду цієї справи апеляційним судом також було встановлено наступне.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.03.2013 у справі № 308/1397/13-к:

встановлено, що ОСОБА_1 у період з 23-00 к.ч. 07.05.2012 по 02-00 к.ч. 08.05.2012 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 умисно, протиправно. З метою примусити ОСОБА_8 вчинити на його користь дії, які суперечили її волі, а саме, видати нотаріально посвідчену довіреність щодо уповноваження ОСОБА_1 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі, щодо продажу рухомого та нерухомого майна, наніс останній побої по різних частинах тіла за допомогою дерев`яної палиці та руками, заподіявши ОСОБА_8 сильного фізичного болю, тілесних ушкоджень і моральних страждань ;

дії підсудного ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 127 ч. 1 КК України;

поряд із цим, згідно акту стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 15.08.2012 № 198 ОСОБА_1 у даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, поточний маніакальний епізод, і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період інкримінованих йому дій ОСОБА_1 також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії не виявлено; за своїм психічним станом не може стати перед судом; потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом;

застосовано до ОСОБА_1 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (а.с. 16-18).

Актом стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 15.08.2012 № 198, проведеної в комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», зафіксовано, зокрема, що проведення експертизи розпочато 02.08.2012; «вперше зміни у психічному стані маніфестували впродовж 5 років та проявились у зміні поведінки: перестав працювати, вчиняв безпідставні сварки із батьками, бив матір, забрав паспорти та інші документи у батьків, вимагав у матері довіреність на право розпорядження майном, нічого не пояснюючи продав із батьківського будинку меблі, почав розмовляти сам із собою, безпричинно сміявся»; ОСОБА_1 «в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, поточний маніакальний епізод і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_1 також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» (а.с. 19-25).

Ухвалою Берегівського районного суду від 20.03.2015 у справі № 297/562/15-к встановлено, зокрема:

11.06.2014 біля 18-00 к.ч. ОСОБА_1 знаходячись на прогулянковому подвір`ї п`ятого відділення Обласної психіатричної лікарні м. Берегово під час прогулянки через незачинену хвіртку огорожі прогулянкового подвір`я здійснив втечу із спеціального лікувального закладу шляхом самовільного залишення його території без відповідного рішення уповноваженого законом органу;

дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 394 КК України;

згідно акту судово-психіатричного експерта від 05.02.2015 № 21 ОСОБА_1 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, маніакального типу; за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період інкримінованих йому дій ОСОБА_1 також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом не може стати перед судом; потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом;

застосовано до ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу з посиленим наглядом; запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання ухвалою законної сили залишено попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку (а.с. 26-28).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.03.2018 у справі № 308/1397/13-к, яка набрала законної сили 13.03.2018, припинено примусові заходи медичного характеру відносно ОСОБА_1 , оскільки за письмовим висновком комісії лікарів-психіатрів від 22.01.2018 психічний стан ОСОБА_1 дозволяє припинити примусові заходи медичного характеру (а.с. 29).

Листом від 10.02.2018 № 842/2018 Обласна психіатрична лікарня м. Берегово повідомила адвоката Марамигіна П.В. про те, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні з 06.06.2018 по 20.09.2018 (а.с. 30).

Згідно з довідкою МСЕК від 19.09.2013 серії 10 ААБ № 457301 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2015 за загальним захворюванням з протипоказаннями роботи з психофізичними навантаженнями та з лікуванням у психіатра (а.с. 33). У подальшому згідно з довідками МСЕК від 23.10.2015 серії 12 ААА № 149527, від 09.10.2017 серії АВ № 0927255 позивачу встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням з протипоказаннями роботи з психоемоційними навантаженнями і рекомендованими заходами по відновленню працездатності: спостереження і лікування по інвалідизуючим і супутнім захворюванням, з «Д» наглядом і лікуванням у психіатра на строк спочатку до 23.10.2017, потім до 09.10.2020 (а.с. 34, 35).

Посвідченням від 18.12.2013 серії НОМЕР_1 підтверджується, що позивач є інвалідом ІІ групи і одержувачем державної соціальної допомоги (а.с. 36). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА від 28.11.2018 № 652 позивач перебуває на обліку і отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи, усього за 2018 рік отримав 10890,00 грн (а.с. 37).

У 2016-2017 рр. ОСОБА_1 отримував також державну соціальну матеріальну допомогу по 600,00 грн на рік (а.с. 45, 46).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно станом на 04.12.2018 відсутні (а.с. 40-43).

Даних визнання ОСОБА_1 судовим порядком недієздатним у справі немає.

Крім того, існує рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 року у справі № 308/21078/23, яке набуло законної сили 15.01.2025 року, за яким було позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марамигін Павло Владиславович до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково; звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181 (сімдесят три тисячі сто вісімдесят одна) гривня 50 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому судом було встановлено наступне.

Згідно позовної заяви, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 157 917, 25 гривень.

Згідно розрахунку заборгованості від 07.11.2023 року № 14486141, вчиненого державним виконавцем вказаний розмір 157 917, 25 гривень заборгованості утворився з 2008 року.

Закарпатським апеляційним судом в постанові від 18.09.2023 року, ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 38903,25 грн. Разом з тим у вказаному рішення суд прийшов до висновку, що заборгованість яка виникла у позивача за період 07.05.2012 у сумі 77791,75 грн (за період з серпня 2008 року по квітень 2012 року 77695,00 грн; за період з 01.05. по 06.05.2012 96,75 грн) підлягає сплаті і позивач не підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період.

Питання щодо заборгованість за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн. вирішено Закарпатським апеляційним судом постановою від 18 вересня 2023 року, та від сплати вказаного розміру заборгованості ОСОБА_1 звільнений.

Тобто, питання заборгованості по сплаті аліментів починаючи з 2008 року по 31.10.2018 року, вже було предметом розгляду у суді і рішення по вказаному питанню були ухвалені, а відтак у суду під час розгляду вказаного позову, не має жодних підстав для ревізування попередніх рішень.

Тому, при вирішенні вказаного спору, суд має перевірити підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року. Відповідно до поданої суду довідки заборгованість за вказаний період складає 73181, 50 гривень.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд прийшов до висновку що позов підлягає до часткового задоволення, та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181, 50 гривень.

У відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПКУ країни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У цій справі, позивач надав суду розрахунок заборгованості по аліментам від 29.11.2025 року № 14486141, з якого вбачається, що за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року державним виконавцем йому нараховано заборгованість із сплати аліментів у розмірі 21 742,50 грн.

Згідно до ч. 2 ст.197СКУкраїни за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197СКУкраїни надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Аналогічна вимога міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст. 197СКУкраїни умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.10.2020 року, ОСОБА_1 встановлено ІІ групи інвалідності з протипоказанням роботи з психофізичними навантаженнями, нагляд та лікування у психіатра довічно.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зазначений судом період ОСОБА_1 страждав хронічним психічним захворюванням, що підтверджується відповідними документами, згідно рекомендацій йому протипоказано психофізичне навантаження.

При цьому суд враховує, що групу інвалідності позивачу встановлено довічно, через наявність психічного захворювання.

Крім того з долучених до матеріалів справи судових рішень, на які суд вже посилався, вбачається, що проблеми із здоров`ям і зокрема психічним станом у позивача ОСОБА_1 почались з 2012 року, і як вбачається з представлених суду доказів тривають і по теперішній час.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення, та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року у розмірі 21 742,50 грн.

Що ж стосується вимоги про закрити виконавчого провадження, яке було відкрите районною виконавчої службою, так як ОСОБА_3 став повнолітнім, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7, 8 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У даному випадку, у позивача, згідно вищезазначених рішень, наявна заборгованість із сплати аліментів, від сплати якої він не був звільнений, відтак у державного виконавця відсутній обов`язок закінчити виконавче провадження з виконання рішення суду, незважаючи на той факт, що ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення з відповідача на користь Держави у такому випадку прямо не передбачено діючим законодавством.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 354, 355 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам, - задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року у розмірі 21 742,50 грн. (Двадцять одна тисяча сімсот сорок дві гривні 50 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), місце проживання: АДРЕСА_3 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Наумова