К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2025 року місто Київ

справа № 372/2300/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/7721/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Голуб Наталією Олександрівною , на рішення Таращанського районного суду Київської області у складі судді Шабрацького Г.О. від 7 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування", про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 9 січня 2024 року на проспекті Повітрофлотському, 78 у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 9 лютого 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

В результаті ДТП автомобіль "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керувала ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач, була застрахована у приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Арсенал страхування" (далі - ПрАТ "СК "Арсенал страхування"). 28 лютого 2024 року ПрАТ "СК "Арсенал страхування" виплатило страхове відшкодування в розмірі 63 723,80 грн з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та за вирахуванням франшизи в розмірі 3 200 грн. В основу проведеного розрахунку страхового відшкодування страховою компанією покладено Звіт № 109.000521/01/24, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 99 903,96 грн, а розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 66 923,78 грн.

Вказувала, що страхове відшкодування страховиком відповідача виплачено в розмірі 63 723,80 грн за вирахуванням франшизи в сумі 3 200 грн (66923,78-3200). На фактичний ремонт автомобіля "Kia Sportage", здійснений ФОП ОСОБА_4 , вона понесла витрати в розмірі 96 800 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховою виплатою в сумі 33 076,20 грн (96800-63723,80), а також франшизу у розмірі 3 200 грн.

Крім того, посилаючись на те, що внаслідок ДТП їй завдано душевних страждань, які виражаються у в емоційному стресі та дискомфорті, адже автомобіль був її єдиним засобом пересування до місця роботи, так як вона проживає в селищі Глеваха Київської області, а працює у місті Києві, просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 7 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов пред'явлено неналежним позивачем. Власником пошкодженого автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , якому виплачено страхове відшкодування в розмірі 63 723,80 грн, є ОСОБА_5 . Позивачка, як водій транспортного засобу, не довела, що має право на стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Голуб Н.О. , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 на достатній правовій підставі керувала автомобілем Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується

долученими до позовної заяви копіями водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а відтак в силу вимог статей 386, 395, 396, 398, 1187 ЦК України має право на відшкодування завданої в ДТП шкоди.

Судом не взято до уваги постанови Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц, від 12 травня 2022 року у справі № 623/290/21 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, в яких висловлено правову позицію про те, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що за приписами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на отримання страхового відшкодування має право потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання такого відшкодування.

Також в обґрунтування апеляційної скарги наводить норми матеріального права та правову позицію Верховного Суду, які регламентують обов`язок винної в ДТП особи сплатити франшизу та відшкодувати розмір коефіцієнту фізичного зносу, який не сплачується страховиком; обставини щодо наявності, на її думку, у відповідача обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що розмір понесених нею витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції становить 20 667 грн та підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

ПрАТ "СК "Арсенал страхування" відзив на апеляційну скаргу до суду не подало.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що автомобіль Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , належить на праві власності ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (т. І а. с. 25-26).

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 9 лютого 2024 року у справі № 760/1971/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу.

Судом у справі № 760/1971/24 встановлено, що 9 січня 2024 року о 19 годині 15 хвилин, на проспекті Повітрофлотському в місті Києві, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 ,

не врахував дорожньої обстановки, безпечної швидкості, безпечної дистанції, тим самим допустив зіткнення із автомобілем попереду Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_5 , який в свою чергу зіткнувся з автомобілем Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , водієм якого була ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно акту на виконані роботи ФОП ОСОБА_4 № 1253 від 30 січня 2024 року, здійснено ремонтні роботи автомобіля "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_3 , на загальну суму 96 800 грн.

На момент вчинення ДТП транспортний засіб "Volkswagen Golf", державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , був застрахований ПрАТ "СК "Арсенал страхування" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217591829, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн, франшизу - 3 200 грн.

28 лютого 2024 року ПрАТ "СК "Арсенал страхування" виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі 63 723,80 грн, що підтверджується квитанцією № 311.

В листі вих. № /k/v від 13 березня 2024 року, адресованому ОСОБА_5 , ПрАТ "СК "Арсенал страхування" повідомило, що відповідно до Звіту № 109.00052124/01/24 про оцінку колісного транспортного засобу суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , до врахування коефіцієнту фізичного зносу склала 99 903,96 грн, а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 66 923,78 грн. Також в листі повідомлено, що розмір франшизи згідно з Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217591829 складає 3 200 грн, а відтак було прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в сумі 63 723,80 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що на момент ДТП вона на достатній правовій підставі керувала автомобілем Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 . Після ДТП нею за власні кошти проведено ремонт автомобіля "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_3 , вартість якого становить 96 800 грн. Вважала, що різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 33 076,20 грн (98600-63723,80) їй повинен відшкодувати відповідач.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо правосуб`єктності позивача

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , серед іншого, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме не застосування положень статей 395, 396, 398, 1187 ЦК України.

Колегія суддів приймає такі аргументи скаржника до уваги, з наступних мотивів.

Згідно статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частинами 1 - 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є неналежним позивачем, оскільки не довела, що вона, як водій транспортного засобу, має право на стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 6 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц, на яку посилається позивачка в апеляційній скарзі, зазначено, що "пунктом 1 частини 1 статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що "факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб".

Верховний Суд в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18 зазначив, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

У даній справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 під час ДТП керувала транспортним засобом Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_5 .

До позовної заяви ОСОБА_1 долучила копії посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - легкового автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , що з огляду на викладені норми матеріального права свідчить про правомірність володіння ОСОБА_1 вказаним легковим автомобілем на момент ДТП.

Отже, позивачці, яка правомірно керувала транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не застосував вищенаведених норм матеріального права та неповно з'ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пред'явлення позову неналежним позивачем.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається незастосування закону, який підлягав застосуванню (пункт 4 частина 1 статті, частина 2 статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо суті спору

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до ідеальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті потерпілій особі страховиком винної в ДТП особи, не є абсолютним і обмежується в залежності від фізичного зносу складових частин пошкодженого автомобіля.

У відповідності до підпункту 36.6 статті 36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи.

Верховний Суд в постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 1 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16 висловив правову позицію про те, що для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

З матеріалів справи вбачається, що ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля проводився шляхом відновлення та заміни пошкоджених запчастин на нові запчастини, що підтверджується актом виконаних робіт та калькуляцією.

Встановлено, що згідно Звіту № 109.00052124/01/24 про оцінку КТЗ, вартість відновлювального ремонту автомобіля Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , до врахування коефіцієнта фізичного зносу складала 99 909,96 грн, а розмір матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням 0,51 коефіцієнта фізичного зносу, становить 66 923,78 грн. ПрАТ "СК "Арсенал страхування" виплатило власнику Kia Sportage, державний номерний знак НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 63 723,80 грн, тобто за вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу та франшизи (3 200 грн згідно договору).

Позивачкою до позовної заяви долучено Акт на виконані роботи № 1253 від 30 січня 2024 року, згідно якого вартість ремонтних робіт становить 96 800 грн, а також надано докази часткової сплати вартості таких ремонтних робіт.

За приписами статті 1194 ЦК України, у разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 викладена правова позиція про те, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 227/2996/16-ц зазначив, що аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, страховик відповідальної особи, яка винна в ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Таким чином, різниця між виплаченою страховиком відповідача сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахування зносу при відшкодуванні витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу та франшизою.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що розмір завданого позивачу матеріального збитку покривається лімітом відповідальності страховика спростовуються наведеними вище нормами матеріального права та правовими позиціями Верховного Суду.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що франшизу, а також різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахування фізичного зносу, на підставі статті 1194 ЦК України повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків, - ОСОБА_3 .

Таким чином з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода в загальному розмірі 36 276,20 грн (33 076,20 грн (різниця між страховим відшкодуванням і відновлювальним ремонтом автомобіля)+3 200 грн (франшиза).

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров'я.

Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються

сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що участь у дорожньо-транспортній пригоді та зміна у зв'язку з цим способу життя безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та неодмінно призвело до емоційного дискомфорту.

Разом з тим, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5 000 грн. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат на сплату судового збору

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то й відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).

Колегія суддів скасувала рішення суду першої інстанції та дійшла висновку про задоволення позовних вимог на загальну суму 41 276,20 грн, тобто від загальної суми пред'явлених позовних вимог (46 276,20 грн) позов задоволено на 89,2%.

За подання через систему "Електронний суд" позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 26 квітня 2024 року, а за подання апеляційної скарги позивачка сплатила судовий збір в сумі 1 453,44 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 0.0..1 від 5 лютого 2025 року та №0.0..1 від 11 лютого 2025 року.

Отже, в цілому ОСОБА_1 сплатила судовий збір на загальну суму 2 422,40 грн.

З урахуванням того, що позов задоволено частково, а саме на 89,2%, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 160,78 грн (2422,20х89,2%:100), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2024 року між адвокатом Голуб Н.О. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № М/1604, пунктом 4.1. якого визначено, що за надану правову допомогу та послуги, що надаються виконавцем, клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір та строки сплати якого узгоджуються сторонами та визначаються у додатковій угоді до даного договору.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 16 квітня 2024 року, укладеної між адвокатом Голуб Н.О. та ОСОБА_1 , визначено, що клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду) за правову допомогу у розмірі - 2 000 грн за 1 (одну) годину роботи адвоката.

Згідно з пунктом 4 Додаткової угоди від 16 квітня 2024 року, обсяг та вид наданої правової допомоги фіксуються в Акті приймання-передачі наданих послуг, який підписується сторонами.

Позивачкою до апеляційної скарги долучено Акт приймання-передачі послуг від 17 січня 2025 року до Договору про надання правової допомоги № М/1604 від 16 квітня 2024 року, в якому наведено детальний опис виконаних адвокатом Голуб Н.О. послуг (робіт), наданих позивачці під час розгляду справи в суді першої інстанції. Згідно даного акту загальна вартість послуг складає 20 667 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

В частині 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не навів обґрунтувань неспівмірності заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу із складністю справи, обсягом наданих адвокатом робіт та послуг. Також відповідач не звертався до апеляційного суду з окремою заявою про зменшення заявлених позивачкою до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Разом з тим, враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням судового рішення про часткове задоволення позову (89,2% позовних вимог), а відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 434,96 грн (20667х89,2%:100).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Голуб Наталією Олександрівною , задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 7 січня 2025 року року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал страхування", про стягнення майнової

та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ; АДРЕСА_3) майнову шкоду, завдану в результаті пошкодження автомобіля, в сумі 33 076 гривень 20 копійок, франшизу в розмірі 3 200 гривень та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 РНОКПП: НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ; АДРЕСА_3) судовий збір в сумі 2 160 гривень 78 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 434 гривень 96 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: