Провадження № 2/752/2424/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.06.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів

За участю:

позивача ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) до ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач), з вимогою:

-стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 186 704,02 гривні за період з 07.09.2022 по 01.09.2024.

Заяви та/або клопотання учасників справи

Відповідач надіслав на електронну пошту суду заяву з проханням про зменшення суми заборгованості як мінімум на 60 000,00 гривень, вказавши при цьому, що ним частково виконувалися зобов`язання зі сплати аліментів.

11.03.2025 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог з початкової вимоги щодо стягнення пені у розмірі 155 095,18 гривень до 186 704,02 гривні. Підставою для збільшення позовних вимог став перерахунок Відділом державної виконавчої служби розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Інші процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2024 головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.10.2024 відкрито провадження у справі; постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначене на 04.12.2024.

У зв`язку з неявкою відповідача та у зв`язку із поданням позивачем заяви про збільшенням позовних вимог судовий розгляд відкладався.

У судове засідання відповідач не з`явився проте надіслав до суду електронний лист з копіями квитанцій про сплату аліментів.

У судовому засіданні 22.05.2025 суд вислухав пояснення позивача, дослідив обставини справи та керуючись положеннями статті 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 02.06.2025.

Фактичні обставини встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що в Книзі реєстрації народжень 06.02.2009 зроблено відповідний актовий запис за №202 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 752/12249/22 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2023, винесеної державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитром Кушніренком, було відкрито виконавче провадження (ВПНОМЕР_5) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів згідно судового наказу від 26.09.2022.

Постановою винесеною державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитром Кушніренком від 03.09.2024 (ВПНОМЕР_5) було звернуто стягнення на доходи боржника - ОСОБА_2 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022, виконаного державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дмитром Кушніренком, заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.09.2024 складає 155 095,81 гривень.

Суд встановив, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно листа військової частини НОМЕР_2 від 19.12.2024 вих.№1664/1/4/2725 позивач була повідомлена, що стягнення аліментів з ОСОБА_2 згідно постанови державного виконавця розпочнеться з січня 2025 року.

Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за період з 2023 по 2024 роки.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022, виконаного головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яблонською Д.В,, заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.02.2025 складає 204 619,03 гривень.

Із вказаного розрахунку вбачається, що починаючи з вересня 2022 року по серпень 2024 (включно) у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022 у розмірі 186 704,02 гривні.

Доказів сплати відповідачем цієї заборгованості матеріали справи не містять.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до частини першої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, а також частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

За змістом частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Суд зазначає, що тлумачення вказаних норм свідчить, що:

загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів;

невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Суд встановив, що ОСОБА_2 частково сплачував аліменти, а саме: у січні 2023 року у розмірі 8 000,00 гривень, у лютому 2023 року у розмірі 8 000,00 гривень, у травні 2023 року у розмірі 8 200,00 гривень; у червні 2023 року у розмірі 7 000,00 гривень, у серпні 2023 року у розмірі 12 000,00 гривень, у вересні 2023 року у розмірі 6 000,00 гривень, у листопаді 2023 року у розмірі 6 000,00 гривень, у грудні 2023 року у розмірі 12 000,00 гривень, у лютому 2024 року у розмірі 6 000,00 гривень, у березні 2024 року у розмірі 6 000,00 гривень, у червні 2024 року у розмірі 12 000,00 гривень та у грудні 2024 року у розмірі 8 030,00 гривень.

Водночас, як вбачається з розрахунку державного виконавця, вказані суми є меншими ніж ті, які відповідач повинен був щомісяця перераховувати позивачу на утримання спільної дитини, враховуючи розмір доходу та частку від доходу, яка мала утримуватися з відповідача згідно судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2022 у справі № 752/12249/22.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які підтверджували, що відповідач з поважних причин не міг сплачувати аліменти на дитину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично правильним. Відповідач заперечень щодо розрахунку пені не надав. Розмір нарахованої пені за період з 07.09.2022 по 01.09.2024 не перевищує 100 відсотків заборгованості, яка станом на 01.09.2024 становила 186 704,02 гривні.

Отже, заявлений позивачем розмір пені, який вона просить стягнути із відповідача відповідає вимогам частини першої статті 196 СК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що його матеріальний або сімейний стан потребують додаткових витрат, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки згідно частини другої статті 196 ЦПК України.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням збільшених позовних вимог є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Беручи до уваги, що згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні цього позову, суд дійшов висновку, що судовий збір в розмірі 1 867,04 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст.180, 194-196 СК України, ст.ст.256-258 ЦК України та керуючись ст.ст.76, 141, 247, 258, 259, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Голосіївський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2022 року по вересень 2024 року у розмірі 186 704 (сто вісімдесят шість тисяч сімсот чотири) гривні 02 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 867 (одна тисяча вісімсот шістдесят сім) гривень 04 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 02.06.2025

Суддя С.О. Чекулаєв