Справа № 375/1023/25
Провадження № 2/375/680/25
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю

03 червня 2025 року селище Рокитне

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Смик М.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, про стягнення грошової компенсації частини вартості продажу автомобіля та стягнення грошової компенсації частини вартості квартири,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перепелиця Ю.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, про стягнення грошової компенсації частини вартості продажу автомобіля та стягнення грошової компенсації частини вартості квартири.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2025 року дану справу розподілено ОСОБА_3 як судді-доповідачу.

Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Київської області від 30 травня 2025 року № 39/02-25, яка 2 червня 2025 року передана судді, ОСОБА_2 зареєстрований на АДРЕСА_1 .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності, зокрема, виступає місце проживання відповідача.

Відповідно до статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №638/1988/17 від 10 квітня 2019 року зазначив, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Водночас, поняття позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (частина 1 статті 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилалась на те, що з 16 листопада 2019 року вона перебуває з ОСОБА_2 у шлюбі. За час шлюбу ними набуте рухоме та нерухоме майно, а саме автомобіль «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та квартира АДРЕСА_2 . 7 березня 2024 року позивач видала відповідачу довіреність на розпорядження автомобілем «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 . З 10 грудня 2024 року позивач та відповідач фактично припинили шлюбні відносини. Згодом позивач дізналась про те, що 24 січня 2025 року відповідач продав квартиру АДРЕСА_2 , а 31 січня 2025 року відповідач продав автомобіль «BMW 520», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач вказувала на те, що набуте за час шлюбу рухоме та нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Проте позивач не була повідомлена відповідачем про зазначені правочини та не отримала ні повної вартості продажу автомобіля, ні частини вартості продажу автомобіля, ні частини вартості продажу квартири. З урахуванням зазначеного позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію частини вартості продажу автомобіля у розмірі 250 000 грн та частини вартості продажу квартири у розмірі 709 560 грн.

Таким чином, в обсяг майна, щодо якого позивач просить вирішити питання шляхом його поділу та стягнення компенсації вартості 1/2 частки майна, входить, у тому числі, і квартира АДРЕСА_2 . При цьому необхідно відмітити, що іншого нерухомого майна, що включено в перелік і поділ майна, у позовних вимогах немає, зокрема, й такого, яке б знаходилось у Білоцерківському (Рокитнянському) районі Київської області.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина 1 статті 378 ЦПК України).

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо підсудності, з метою розгляду справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, суд (суддя) дійшов висновку про необхідність направлення за підсудністю цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, про стягнення грошової компенсації частини вартості продажу автомобіля та стягнення грошової компенсації частини вартості квартири до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Керуючись статтями 30, 31, 32, 260, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, про стягнення грошової компенсації частини вартості продажу автомобіля та стягнення грошової компенсації частини вартості квартири передати на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області (вулиця Тараса Бульби-Боровця, 1 місто Київ, 03170) за підсудністю.

Роз`яснити позивачу, що передача справи до іншого суду здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.М. Смик