Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/2692/25

Провадження № 2/185/3739/25

09 червня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2025 року поштовим відправленням № 884, надісланим через АТ «Укрпошта», позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд: стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США; стягнути 3 % річних у розмірі 217 доларів США за період з 24 жовтня 2024 року по 26 лютого 2025 року; стягнути судовий збір у розмірі 9272 гривні 44 копійки.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 грудня 2021 року він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22 000 доларів США для придбання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, про що складено розписку, підписану відповідачем. Відповідач не придбав земельні ділянки та не повернув отримані кошти. Позивач надіслав письмову вимогу про повернення коштів 16 жовтня 2024 року, яка залишилася без відповіді. Оскільки досудове врегулювання спору виявилося неможливим, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 квітня 2025 року. Позивача зобов`язано надати оригінал розписки від 28 грудня 2021 року.

04 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про зупинення провадження у справі, посилаючись на проходження військової служби у військовій частині № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08 березня 2022 року. Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року в задоволенні клопотання відмовлено.

28 квітня 2025 року відповідач подав повторну заяву про зупинення провадження, посилаючись на статус учасника бойових дій та витяг з наказу № 265 від 05 жовтня 2022 року про призначення на посаду стрільця. У заяві відповідач зазначив, що позов не визнає, але через військову службу не має можливості знайти адвоката та зібрати докази. Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року в зупиненні провадження відмовлено.

У судовому засіданні 12 травня 2025 року представник позивача, адвокат Мечкало І.В., підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, оригінал розписки від 28 грудня 2021 року, вимогу від 16 жовтня 2024 року, фіскальний чек, накладну з трек-номером 999, роздруківку переписки між сторонами в мобільному додатку Telegram.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подавав. Про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним. Із змісту клопотань, поданих до суду, випливає, що повні вимоги не визнає.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_3 , дослідивши надані докази, врахувавши заяви відповідача про зупинення провадження, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися цим завданням, яке превалює над іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу зробити висновок про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що 28 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 22 000 доларів США, про що складено розписку, підписану відповідачем. Зміст розписки свідчить, що кошти призначалися для придбання «сільхозземель», під якими суд розуміє земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Факт передачі 22 000 доларів США підтверджується оригіналом розписки від 28 грудня 2021 року, наданим позивачем і дослідженим судом, а також показаннями свідка ОСОБА_3 , який був присутнім під час передачі коштів у м. Дніпрі. Роздруківка переписки сторін в мобільному додатку Telegram додатково підтверджує звернення позивача до відповідача з вимогами повернути кошти, на які відповідач не відреагував.

Суд вважає, що між сторонами відсутні договірні відносини, які б визначали належну правову підставу для передачі коштів. Позивач у позовній заяві стверджував, що між сторонами укладено договір комісії, оформлений розпискою, за яким відповідач мав придбати земельну ділянку. Проте суд не вбачає підстав для кваліфікації правовідносин як таких, що випливають із договору комісії, оскільки розписка не містить істотних умов, передбачених ст. 1012 ЦК України (зокрема, щодо умови про майно та його ціну). Розписка від 28.12.2021 р., як письмовий доказ передачі коштів позивачем відповідачу, допускає альтернативні варіанти тлумачення змісту правовідносин між сторонами, зокрема передання коштів у позику із зазначенням мети використання коштів на «придбання сільхозземель» боржником. Натомість правовідносини між сторонами підпадають під регулювання главою 83 ЦК України, оскільки кошти, отримані відповідачем, не були використані за призначенням, а правова підстава для їх набуття відсутня.

Відповідач не надав доказів витрачання 22 000 доларів США на придбання земельної ділянки, її передачі позивачу або виконання будь-яких інших дій, пов`язаних із отриманими коштами, за дорученням позивача. Таким чином, 22 000 доларів США, отримані ОСОБА_2 , є безпідставно набутим майном, оскільки їх набуття не ґрунтується на законі, договорі чи іншому правочині.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення ж ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 363/3555/17-ц (провадження № 61-22274св19).

У даній справі відповідач ОСОБА_2 не виконав жодних дій, пов`язаних із використанням отриманих коштів за призначенням, і не спростував факт їх отримання. Вимога позивача від 16 жовтня 2024 року про повернення коштів, підтверджена фіскальним чеком, накладною з трек-номером 999 та описом до цінного листа, залишилася без задоволення, що свідчить про небажання відповідача повернути кошти. Отже, вимога позивача про стягнення 22 000 доларів США є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо стягнення суми в доларах США, суд враховує, що відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання може бути визначено в іноземній валюті, якщо це передбачено домовленістю сторін. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Стосовно вимоги позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 217 доларів США за період з 24 жовтня 2024 року по 26 лютого 2025 року, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню. Відповідно до 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 9272 гривні 44 копійки, що підтверджується платіжним документом. Оскільки позов задоволено частково (в частині основної суми та судового збору, але відмовлено в частині 3 % річних), судовий збір стягується з відповідача в повному обсязі, оскільки відмова в частині 3 % річних не впливає на пропорційний розподіл витрат.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21), тобто датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення 09 червня 2025 року.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 533, 1212 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти в розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 9272 (дев`ять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 44 копійки.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій