ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2025 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/8542/23

Номер провадження: 22-ц/819/279/25

22-ц/819/286/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Воронцової Л.П., Кутурланової О.В.,

секретар Литвиненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2025 року (під головуванням судді Черниш О.Л.), у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонського державного будинку художньої творчості про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

встановив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16.10.2023 позивач звернувся до суду із позовом про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, на обґрунтування якого, з урахуванням уточнених позовних вимог та заяви про зміну предмету позову, зазначив наступне.

06 червня 2006 року позивач був прийнятий на посаду директора Херсонського державного будинку художньої творчості. Спочатку трудові правовідносини були оформлені контрактами, які укладалися на різні строки, а з 07 червня 2018 року на підставі наказу МОН України № 238-К від 01.06.2018 позивача було призначено виконуючим обов`язки директора Херсонського державного будинку художньої творчості з зазначенням події, яка зумовлює припинення виконання обов`язків директора до призначення керівника в установленому законом порядку.

Під час окупації м. Херсона, позивач та інші працівники будинку художньої творчості продовжували приходити на робочі місця та намагалися дізнатися про подальшу діяльність будинку, про що свідчить лист від 12.05.2022 року № 01-13/44-22, проте через відсутність будь-яких державних органів в окупованому місті, відповіді або будь-якого розпорядження з цього приводу так і не отримали.

Після деокупації міста начальник обласної військової адміністрації видав розпорядження № 4 від 05.01.2023, яким увільнив від виконання обов`язків директора Херсонського державного будинку художньої творчості позивача з 01.01.2023, тобто розпорядження було видано через декілька днів після дати звільнення.

Після звернення позивача до Генеральної прокуратури розпорядженням голови ХОВА № 34 від 24.01.2023, розпорядження № 1 було скасовано, а права позивача відновлені. Проте, за час дії розпорядження № 1, тобто з 01.01.2023 по 24.01.2023 року позивачу не виплатили заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В подальшому Наказом МОН України № 95-к від 03 квітня 2023 року позивача було звільнено з посади виконуючого обов`язки директора державного будинку художньої творчості з 04.04.2023.

Відповідно до змісту наказу МОН України № 238-К від 01.06.2018 позивач був прийнятий на посаду виконуючого обов`язки до призначення керівника в установленому законом порядку. Тобто, звільнення його з посади могло мати місце тільки у разі призначення на посаду керівника будинку у встановленому законом порядку, оскільки до усталеної практики Верховного Суду відносини із виконання обов`язків за вакантною посадою (може бути тільки на тимчасовій основі) до обрання за конкурсом чи призначення на посаду. Призначення виконуючого обов`язки за вакантною посадою є видом строкового трудового договору, укладеного на строк до призначення особи безстроково чи за контрактом.

Проте, всупереч вимогам закону відповідачем МОНУ не було призначено керівника в установленому законом порядку, крім того, як в наказі так і в трудовій книжці не зазначено підставу звільнення, в той час як законом визначено, що звільнення з роботи має ґрунтуватися на підставах, передбачених законом.

Конституційний Суд у Рішенні від 04.09.2019 р. № 6-р(11)2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України наголосив, що положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства.

Згідно з вимогами статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у передбачених цією статтею випадках. Статею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави звільнення за ініціативою роботодавця, проте в будь-якому випадку, як наказ, так і запис в трудовій книжці має містити підставу звільнення.

В даному випадку наказ МОН України № 95-к від 03 квітня 2023 року не містить зазначення підстави для звільнення, що свідчить про його незаконність та надає позивачу право просити визнання його незаконним та поновлення на роботі, оскільки ч. 1 ст. 235 КЗпП України, що вимагає поновлювати на роботі працівників, звільнених без законних підстав. Загальний підхід до застосування цієї норми був визначений пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9. Зокрема, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Невідповідність наказу МОН України № 95-к від 03 квітня 2023 року вимогам закону стало причиною того, що при постановленні на облік як безробітного та призначення допомоги по безробіттю позивачу було відмовлено через відсутність у запису у трудовій книжці про звільнення передбачених законом підстав звільнення.

Оскільки вищезазначений наказ в частині зазначення підстав звільнення не відповідає вимогам закону, він підлягає визнанню незаконним, а позивач відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України має бути поновлений на роботі та отримати компенсацію за час вимушеного прогулу з вини роботодавця.

Позивач вперше був незаконно звільнений розпорядженням голови ХОВА № 1 від 05.01.2023, яке скасовано розпорядженням № 34 від 24.01.2023.

Середньоденна зарплата розраховується за формулою ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом розрахункового періоду (два місяця, по передують місяцю, в якому відбувається подія) на кількість відпрацьованих днів.

Таким чином, середньоденна зарплата становить (31020,94 + 24020,94) : (22 + 22) = 55041,88 : 44 = 1250,95 грн.

Розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховується шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

3 01.01.2023 по 24.01.2023 р. кількість робочих днів складає 17 робочих днів. Тож, середній заробіток за період з 01.01.2023 по 24.01.2023 року становить 1250, 95 х 17 = 21266, 15 грн.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення 04.04.2023 до дати звернення до суду 16.10.2023 позивач зазначив наступне.

Заробітна плата за лютий та березень 2023 року становить по 11985,44 грн.

В лютому 2023 року кількість відпрацьованих днів становить 20 днів, в березні 2023 року 23 дня.

Таким чином, середньоденна зарплата становить (11985,44+11985,44) : (20 + 23) = 23970, 88 : 43 = 557, 46 грн.

З дня звільнення 04.04.2023 по день звернення до суду 16.10.2023 кількість робочих днів становить: в квітні 2023 року 18 днів, в травні 2023 року 23 дня, в червні 2023 року 22 дня, в липні 2023 року 21 день, в серпні 2023 року 23 дня, в вересні 2023 року 21 день, в жовтні 2023 року 11 днів.

Загальна кількість днів становить 18 + 23 + 22 + 21 + 23 + 21 + 11 = 139 днів.

Тож, середній заробіток за період з 05.04.2023 по 16.10.2023 становить 557, 46 х 139 = 77486,94 грн.

У подальшому позивачем уточнено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якого здійснено розрахунок вказаного виду відповідальності за період з 05.04.2023 по 18.12.2024, та який складає 248627,16 грн.

Щодо пропуску строку на подання позову позивач зазначив наступне.

В умовах військового стану навіть після деокупації міста позивач не міг своєчасно звернутися до суду з цим позовом, оскільки намагався вирішити питання позасудовим шляхом.

Тривалий час всі його звернення залишались без відповіді та належного реагування, внаслідок чого він повторно звертався до відповідачів, нагадуючи про спрямоване звернення. Тривалий час він не міг дізнатися про причини останнього звільнення та отримати трудову книжку. Після отримання інформації позивач був повністю деморалізований тими звинуваченнями, які він почув як пояснення свого звільнення з боку свого керівництва управління освіти і науки ХОДА, а саме те, що він нібито співпрацював з окупантами. Внаслідок чого він звернувся до СБУ з проханням роз`яснити, чи дійсно є якісь відомості про його співпрацю з окупантами. Отримавши відповідь, що будь-якої інформації про його співпрацю з окупантами у уповноважених органів немає, він звертався до керівництва, чи має воно будь-які зауваження до нього та його роботи. Так і не отримавши будь-якої зрозумілої відповіді, позивач був пригнічений тими звинуваченнями, внаслідок чого позивач взагалі не був здатний на будь-які дії, в тому числі і звернення до суду. Позивач пропрацював на посаді директора будинку художньої творчості майже двадцять років і під час окупації вживав всіх можливих заходів щодо збереження як майна будинку, так і його культурного призначення. Незаконне звільнення, неправдиві звинувачення, втрата роботи та засобів існування, неможливість отримувати допомогу по безробіттю внаслідок невмотивованої підстави по звільненню, стало причиною пропуску строку звернення до суду. Все вищевикладене свідчить про наявність поважних причин пропуску строку і надає право просити суд про поновлення строку на звернення до суду.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, позивач просить:

- поновити строк на подання позову, як пропущений з поважних причин;

- визнати Наказ Міністерства освіти і науки України № 95-к від 03 квітня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади виконуючого обов`язки директора Херсонського державного будинку художньої творчості незаконним;

- поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Херсонського державного будинку художньої творчості;

- стягнути з Херсонського державного будинку художньої творчості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2023 по 24.01.2023 року в розмірі 21 266, 15 грн.;

- стягнути з Херсонського державного будинку художньої творчості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.04.2023 по 18.12.2024 в сумі 248627,16 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 25 березня 2025 року про виправлення описки, суд ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом до Міністерства освіти і науки України, Управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонського державного будинку художньої творчості про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації, Херсонського державного будинку художньої творчості про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 03.04.2023 № 95-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді виконуючого обов`язки директора Херсонського державного будинку художньої творчості (, 73000, м. Херсон, вул. Європейська (Суворова), буд. 3) з 05 квітня 2023 року.

Стягнути з Херсонського державного будинку художньої творчості (, 73000, м. Херсон, вул. Європейська (Суворова), буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2023 по 24.01.2023 в сумі 21266 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят шість) грн. 15 коп.

Стягнути з Херсонського державного будинку художньої творчості (, 73000, м. Херсон, вул. Європейська (Суворова), буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2023 по 18.12.2024 в сумі 248627 (двісті сорок вісім тисяч шістсот двадцять сім) грн. 16 коп.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (, 01135, м. Київ, проспект Берестейський, 10) на користь держави судовий збір у розмірі 3772 (три тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 53 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2025 року щодо розгляду заяви представника позивача про розподіл судових витрат у справі, суд ухвалив:

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (, 01135, м. Київ, проспект Берестейський, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 11125 (одинадцять тисяч сто двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2025 року виправлена описка у резолютивній частині рішення цього ж суду від 18.12.2024 та викладена у редакції тексту повного судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Міністерства освіти і науки України, посилаючись на те, що рішення суду вимогам статті 263 ЦПК України відповідає не у повній мірі, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову. Додаткове рішення підлягає скасуванню внаслідок врахування критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат у даній справі.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, особа, яка її подала зазначила наступне.

Резолютивні частини скороченого і повного текстів рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 у справі №766/8542/23 не відповідають наведеним апелянтом нормам процесуального кодексу, а отже зазначені обставини невідповідності змісту наявних у матеріалах справи резолютивної частини

скороченого і повного текстів рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 у справі №766/8542/23 є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У зв`язку із закінченням терміну контракту з ОСОБА_1 , (який був укладений строком на 3 (три) роки з 06.06.2015 до 06.06.2018) та відповідно до статті 23 Закону України «Про позашкільну освіту», враховуючи подання Департаменту освіти, науки та молоді Херсонської обласної державної адміністрації від 03.05.2018, та керуючись статтею 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади, наказом МОН від 01.06.2018 № 238-к призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язків директора ХД БХТ з 07 червня 2018 року до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

Отже, ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язків директора ХД БХТ згідно наказу МОН від 01.06.2018 № 238-к, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.

Законодавством про освіту визначена сфера обов`язкового застосування контракту лише для керівників навчальних закладів, що є у загальнодержавній власності, а отже укладення контракту з виконуючим обов`язків директора (керівника) зазначеним вище законодавством не передбачено.

Згодом, відповідно до статті 23 Закону України «Про позашкільну освіту», пунктів 121

та 30 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Укази Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Указу Президента України від 06 лютого 2023 № 58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, підпунктів 151 та 23 пункту 10 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (зі змінами), враховуючи лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 03.03.2023 № 5/1-3930, наказом МОН від 03.04.2023 № 95-к ОСОБА_1 , - в. о. директора Херсонського державного будинку художньої творчості, було звільнено із займаної посади 04 квітня 2023 року.

Підставою такого звільнення став лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 03.03.2023 № 5/1-3930.

Департаментом захисту національної державності Служби безпеки України в ході здійснення контррозвідувальних заходів по лінії захисту національної державності в галузі освіти отримано інформацію щодо колабораційної діяльності директора Херсонського державного будинку художньої творчості ОСОБА_1 .

Департамент захисту національної державності Служби безпеки України листом від 03.03.2023 № 6237/0/1-23 повідомив Міністерство щодо колабораційної діяльності ОСОБА_1 ..

Зокрема, у даному листі було зазначено, що ОСОБА_1 добровільно погодився на

співпрацю з окупаційною адміністрацією та вчиняв дії спрямовані на впровадження освітніх стандартів держави-агресора. Крім того, здійснив переєстрацію закладу за «російськими законами» з новою назвою «Государственное бюджетное образовательное учреждение дополнительного образования Херсонской области «Дворец детского и юношеского творчества», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 01.03.2023 № ЮЭ9965-23-25771878 долученого до листа Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України листом від 03.03.2023 № 6237/0/1-23.

Отже, своїми діями позивач створив передумови для нанесення державі Україна збитків, адже вчинив дії, спрямовані на використання державного майна в інтересах держави-агресора - російської федерації.

Як вбачається зі сторінки № 2 зазначеної вище Виписки, 30.08.2022 ОСОБА_1 було особисто подано пакет документів для внесення до «Единого государственного реестра юридических лиц» щодо переєстрації Херсонського державного будинку художньої творчості.

У зв`язку із чим, Міністерству було запропоновано розглянути питання щодо розірвання трудових відносин з ОСОБА_1 .

Водночас, зазначеним вище листом було повідомлено, що Службою безпеки України вживаються заходи щодо перевірки та прийняття процесуального рішення в порядку статей 214 та 216 Кримінально процесуального кодексу України.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначила, що з урахуванням викладених обставин та відповідно до статті 23 Закону України «Про позашкільну освіту», пунктів 121 та 30 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Указу Президента

України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Указу Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, підпунктів 151 та 23 пункту 10 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (зі змінами), враховуючи лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 03.03.2023 № 5/1-3930, Міністерством було прийнято наказ від 03.04.2023 № 95-к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 04 квітня 2023 року.

Також скаржником наведено поняття колаборційної діяльності, її кваліфікації за кримінальним законом. загальні вимоги та підстави звільнення відповідно до п.7 ч.1 ст. 36; п.4, ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Скаржник також посилається на те, що оскільки наказом Міністерства освіти і науки України від 04.04.2023 № 98-к, на ОСОБА_2 було покладено виконання обов`язків директора Херсонського державного будинку художньої творчості з 05.04.2023 року до призначення керівника, а отже рішення у цій справі впливає на права цієї особи, яка не була залучена судом до участі у справі, що також є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

В обґрунтування доводів скарги щодо наявності підстав для скасування додаткового рішення скаржник навів норми статей 133,137 ЦПК України, зазначивши, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі №755/9215/15-(постанова від 19.02.2020).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України №5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.08.2019 справа №915/237/18 (реєстраційний номер рішення у ЄДРСР 83412981).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п.269).

Таким чином, враховуючи критерії обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат у даній справі, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката, скаржник наголошує на тому, що підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Амінова С.Р., яка діє від імені ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги не визнала. Зазначила, що судом першої інстанції усунуто розбіжності між змістом резолютивної частини у скороченому та повному тексті судового рішення, а отже доводи в цій частині не можуть бути прийнятними. Доводи апелянта про неможливість укладення контракту з виконуючим обов`язків не стосуються спірних правовідносин, оскільки позивач був прийнятий на роботу за наказом та змістом позовної заяви не визначалося спосіб відновлення на посаді, а підставою для поновлення на роботі є судове рішення. Послалась на те, що висвітлення апелянтом правового режиму воєнного стану, Кримінального Кодексу, не звільняє апелянта від дотримання вимог трудового законодавства при звільненні працівника та прийняття з цього приводу обґрунтованого та об`єктивного рішення. Жодного доказу факту реєстрації ОСОБА_1 закладу за російським законодавством , Міністерством не надано, як і доказу відкриття кримінального провадження з цього приводу.

Наведення апелянтом норм КЗпП не робить оскаржуваний наказ законним і таким, що не підлягає скасуванню, оскільки він не містить посилання на підставу звільнення.

Не є доречними доводи апелянта щодо прав ОСОБА_2 , оскільки вона як заступник директора за наказом призначена на посаду виконуючої обов`язки директора, що у подальшому з відновленням прав позивача наддасть ОСОБА_2 продовжувати виконання своїх основних обов`язків.

Перелічення апелянтом положень статей ЦПК України та твердження, що підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала значних затрат часу та коштів спростовуються матеріалами справи у тому рахунку лише заперечення Міністерства складаються з 20 аркушів, які потребували як прочитання так і аналізу, надання відповіді на неї. Крім того були витрачені значні зусилля та час на складання запитів та обробку відповідей, доданих до матеріалів, а також складання інших заяв до суду.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Міністерства освіти та науки, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

З матеріалів справи вбачається і судом першої інстанції встановлено, що:

- наказом Міністерства освіти і науки України від 01.06.2018 № 238-к призначено ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Херсонського державного будинку художньої творчості з 07 червня 2018 року до призначення керівника в установленому законодавством порядку; до цієї дати позивач працював в цій же установі на посаді директора з 06.06.2006 року за контрактами;

- розпорядженням начальника Херсонської обласної військової адміністрації Ярослава Янушевича від 05.01.2023 № 4 «Про увільнення від виконання обов`язків директора Херсонського державного будинку художньої творчості ОСОБА_1 » увільнено з 04.01.2023 від виконання обов`язків директора Херсонського державного будинку художньої творчості ОСОБА_1 на період дії воєнного стану без збереження заробітної плати (п.1) ( т.1 а.с.29);

- розпорядженням в.о. начальника Херсонської обласної військової адміністрації Вадима Гулька від 24.01.2023 № 34 вищевказане розпорядження скасовано ( т.1 а.с.32).

- наказом Міністерства освіти і науки України від 03.04.2023 № 95-к «Про звільнення ОСОБА_1 відповідно до статті 23 Закону України «Про позашкільну освіту», пунктів 121 та 30 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, Указу Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, підпунктів 151 та 23 пункту 10 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630 (зі змінами), враховуючи лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 03.03.2023 № 5/1-3930, звільнено ОСОБА_1 виконуючого обов`язків директора Херсонського державного будинку художньої творчості 04 квітня 2023 року ( т.1 а.с.80).

Підстави припинення трудового договору за ініціативою роботодавця ґрунтуються на положеннях статті 40 КЗпП України «Розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця», а також статті 41 КЗпП України «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов».

Як зазначив скаржник, Департамент захисту національної державності Служби безпеки України листом від 03.03.2023 № 6237/0/1-23 повідомив Міністерство щодо колабораційної діяльності ОСОБА_1 .. Зокрема, у даному листі було зазначено, що ОСОБА_1 добровільно погодився на співпрацю з окупаційною адміністрацією та вчиняв дії спрямовані на впровадження освітніх стандартів держави-агресора. Крім того, здійснив переєстрацію закладу за «російськими законами» з новою назвою «Государственное бюджетное образовательное учреждение дополнительного образования Херсонской области «Дворец детского и юношеского творчества», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 01.03.2023 № ЮЭ9965-23-25771878 долученого до листа Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України листом від 03.03.2023 № 6237/0/1-23. Водночас, зазначеним листом було повідомлено, що Службою безпеки України вживаються заходи щодо перевірки та прийняття процесуального рішення в порядку статей 214 та 216 Кримінально процесуального кодексу України. Також цим листом Міністерству було запропоновано розглянути питання щодо розірвання трудових відносин з ОСОБА_1 та за результатами прийнятого рішення повідомити Департамент ( т.1 а.с. 216-218).

Скаржник, наводячи у апеляційній скарзі визначення колаборційної діяльності, об`єктивної сторони такого кримінального правопорушення відповідно до КК України, положень Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та зазначаючи, що звільнення з посади педагогічних працівників, включаючи і таких, які здійснили колабораційну діяльність, можливе лише у визначений Конституцією та законами України спосіб, не спростував висновки суду першої інстанції щодо відсутності у наказі підстав для звільнення відповідно до вимог КЗпП України, тобто у визначений законом спосіб.

Відповідно до вимог ч.1 п.13 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім звільнення від відбування покарання з випробуванням) за вчинення злочину проти основ національної безпеки України.

Матеріали справи вироку суду не містять.

Також, скаржник, наводячи положення пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, про те, що , трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи та звертаючи увагу на постанову Верховного Суду України від 31 жовтня 2022 року по справі №219/9052/20 (провадження № 61-18516св21), в якій зазначено хто належить до учасників освітнього процесу згідно Закону України «Про освіту», та які можуть бути звільнені за наведеною нормою КЗпП України, проводячи аналіз терміну «аморальний поступок» у підсумку виснував, що вважає, що колабораційна діяльність педагогічних працівників, підтверджена фактами, може слугувати підставою для їх звільнення відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, як така, що несумісна з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Проте доводів, обставин та підстав відсутності у наказі підстав звільнення ОСОБА_1 за наведеною нормою КЗпП України не навів.

Судова колегія констатує, що зазначення апелянтом у апеляційній скарзі позиції Міністерства, що колабораційна діяльність педагогічних працівників, підтверджена фактами, може слугувати підставою для їх звільнення відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України, як така, що несумісна з продовженням роботи, що має виховну функцію, проте наведення у вступній частині оскаржуваного наказу норм законів та «враховуючи лист Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 03.03.2023 №5/1-3930» без застосування відповідної норми КЗпП, - не замінює норму КЗпП, на підставі якої з урахуванням вимог законодавства, доведених для застосування відповідної норми КЗпП обставин, особа може бути звільнена.

Враховуючи відсутність у наказі про звільнення його підстави відповідно до вимог КЗпП, колегія суддів, не надає оцінку наведеним апелянтом обставинам, а саме, що позивач здійснив переєстрацію закладу за «російськими законами» з новою назвою «Государственное бюджетное образовательное учреждение дополнительного образования Херсонской области «Дворец детского и юношеского творчества» та сторінка 2 виписки з реєстрації свідчить про особисте подання позивачем пакету документів для внесення до російського реєстру юридичних осіб щодо перереєстрації Херсонського державного будинку художньої творчості та на їх обґрунтування доказу, а саме виписці ( т. 1 а.с.217,218). А лише звертає увагу апелянта на наявність у м. Херсоні двох окремих закладів: Херсонського державного будинку художньої творчості (м. Херсон, вул. Європейська ( кол. Суворова), 2) обов`язки директора якого до звільнення виконував позивач, та Херсонського будинку дитячої та юнацької творчості Херсонської міської ради (м. Херсон, вул. П. Калнишевського,2), директором якого є інша особа, а також відомостей у наведеній виписці про реєстрацію «государственного бюджетного образовательного учреждения дополнительного образования Херсонской области «Дворец детского и юношеского творчества» г. Херсон, ул. П. Калнышевского, д.2», з вказівкою « сведения о лице, имеющем право без доверенности действовать от имени юридического лица ОСОБА_1 ».

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Інформація Міністерства на запит адвоката позивача містить відомості , що управління освіти і науки Херсонської обласної державної адміністрації зверталося до Міністерства з проханням внести зміни до оскаржуваного наказу в частині зазначення « статті звільнення» та з метою прийняття виваженого рішення Міністерство листом від 15.09.2023 №1/14077-23 зверталося до Департаменту захисту національної державної Служби безпеки України про надання інформації щодо результатів перевірки діяльності ОСОБА_1 , проте відповіді не було надано ( т.2 а.с.18-19).

Наведеною інформацією підтверджується, що при винесенні оскаржуваного наказу Міністерство не визначилося з підставою звільнення ОСОБА_1 відповідно до КЗпП України, що є виключною прерогативою роботодавця при звільненні працівника за ініціативою роботодавця.

Отже, відсутність у оскаржуваному наказі визначеної законом, а саме КЗпП України, підстави звільнення ОСОБА_1 , яка б за її наявності підлягала перевірці судом, унеможливлює погодитися з доводами апелянта про законність наказу про звільнення ОСОБА_1 .

Не є такими, що ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального закону доводи скаржника про скасування судового рішення внаслідок незалучення ОСОБА_2 , яка власною заявою від 10.03.2023 року, як заступник директора з навчально-виховної роботи Херсонського державного будинку художньої творчості , не заперечувала проти доручення її виконання обов`язків в.о. директора ОСОБА_1 , на період його увільнення від посади ( т.1 а.с.221).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 березня 2025 року виправлена описка у резолютивній частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.12.2024 (справа №766/8542/23, н/п-2/766/7887/24) та вважати вірною резолютивну частину у наведеній у зазначеній ухвалі редакції. А отже доводи апелянта про скасування судового рішення внаслідок невідповідності резолютивних частин у скороченому та повному текстах судового рішення не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Міністерства освіти та науки щодо з`ясування судом доводів апеляційної скарги, зазначила, що фактично рішення суду оскаржується в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивача, його поновлення на роботі, відмова у задоволенні вимог про що, унеможливить стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після звільнення 04.04.2023. В іншій частині рішення суду Міністерством не оскаржується та апеляційна скарга не містить доводів щодо інших питань, вирішених судом на користь позивача.

У судовому засіданні суду апеляційної інстнації позивач пояснив, що він також звертався з заявами до СБУ, проте відповіді не отримував, окрім на своє звернення щодо розповсюдження стосовно нього інформації. Адвокат зазначила що з ОСОБА_1 в СБУ була проведена лише бесіда.

Враховуючи, що вищенаведені доводи апеляційної скарги викладені лише щодо законності підстав звільнення ОСОБА_1 , вимоги статті 367 ЦПК України, колегія суддів перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та, за викладених вище обставин, підстав для визнання їх обґрунтованими та доведеними не встановила.

Доводи апеляційної скарги, що враховуючи критерії обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат у даній справі, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката: підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу спростовуються висновками суду першої інстанції при вирішенні питання про стягнення судових витрат.

Так, вирішуючи питання стягнення судових витрат за додатковим рішенням, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та щодо того, щодо критеріїв обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат у даній справі, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката, про які заявлено представником відповідача Міністерства освіти і науки України, зазначив, що адвокат Амінова С.Р. вступила у справу, починаючи з моменту укладання договору про надання правничої допомоги, - з 08.04.2024. До моменту прийняття рішення у справі - 18.12.2024, відбулося декілька судових засідань (02.07.2024, 09.07.2024, 20.11.2024, 13.12.2024, 18.12.2024), в які представник позивача сумлінно з`являлася та надавала ґрунтовні пояснення у справі. Крім того, суд врахував об`єм та якість наданих представником позивача послуг під час подання до суду заяв разом із доказами у справі, зокрема, заяви про уточнення позовних вимог, заяву про зміну предмету позову, заяву про подання додаткових доказів, надання у судовому засіданні детальних розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу тощо та дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення судових витрат у вигляді правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн, який є співмірним наданим позивачу послугам адвоката.

Висновки щодо необхідності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку оплатою поштових відправлень, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в додаткових постановах від 20 вересня 2022 року у справі № 756/11978/16-ц та від 18.09.2023 року у справі №759/5806/20

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції та на додаткове рішення суду задоволенню не підлягає, а отже судове рішення в оскарженій частині та додаткове рішення мають бути залишені без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2024 року в оскарженій частині та додаткове рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 червня 2025 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова