Справа №489/175/24
Провадження №4-с/489/23/25
УХВАЛА

03 червня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив.

14 травня 2025 Лешедько І.О. звернулася до суду зі скаргою, в якій просить суд:

- визнати виконавчий лист № 2/489/726/24 (489/175/24) від 12.06.2024, виданий Ленінським районним судом м. Миколаєва на підставі заочного рішення від 21.03.2024 по справі №489/175/24, таким, що не підлягає виконанню та повернути виконавчий лист до Інгульського районного суду м. Миколаєва;

- визнати виконавчий документ ВП № 78032774 від 09.05.2025, ідентифікатор доступу 411Д ГЕГВ 61Д, таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко О.Є. закрити виконавче провадження № 78032774;

- визнати постанову про арешт коштів ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 78032774 від 09.05.2025, такою, що не підлягає виконанню та зобов`язати старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченко О.Є. зняти арешт з усіх рахунків ОСОБА_1 ;

- визнати постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 78032774 від 09.05.2025 такою, що не підлягає виконанню;

- визнати постанову про розмір мінімальних витрат ВП № 78032774 від 09.05.2025 такою, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на те, що 12.06.2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист позивачу на підставі заочного рішення від 21.03.2024 по справі № 489/175/24. Даний виконавчий лист було передано до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання. 09.05.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78032774 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 12.06.2024 по справі № 489/175/24. В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем винесено ряд постанов, зокрема, постанову про арешт коштів боржника; постанову про стягнення виконавчого збору; постанову про розмір мінімальних витрат. Вказані постанови вважає такими, що не підлягають виконанню, оскільки, 11.09.2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалою суду скасовано заочне рішення від 21.03.2024 по справі № 489/175/24.

Від представника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить закрити провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору. Зазначає, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 78032774 з виконання виконавчого листа № 2/489/726/24 (№489/175/24). Державним виконавцем винесено ряд постанов в рамках виконавчого провадження № 78032774. Сторони виконавчого провадження не зверталися до державного виконавця, не повідомляли про оскарження заочного рішення, на підставі якого видався виконавчий документ та про його скасування. На момент відкриття виконавчого провадження та винесення інших процесуальних документів по виконавчому провадженню № 78032774 державний виконавець не був обізнаний про скасування заочного рішення на підставі якого видався виконавчий документ. Станом на день подачі відзиву предмет спору викладений у вимогах скарги відсутній, а саме заочне рішення на підставі якого видавався виконавчий документ скасовано у звязку з чим виконавче провадження № 78032774 закінчено, всі заходи примусового виконання скасовані, арешти, накладені на кошти на рахунках боржника знято, що є підставами для закриття провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Сторони у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статті 447 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2024, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 38411 (тридцять вісім тисяч чотириста одинадцять) грн. 22 (двадцять дві) коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., з кожного по 1211 грн. 20 коп.

12 червня 2024 по вищевказаній справи Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчі листи, які представник позивача отримав 20.06.2024.

09 травня 2025 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченком О.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78032774 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/726/24 (489/175/24) виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва від 12.06.2024 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 38411 (тридцять вісім тисяч чотириста одинадцять) грн. 22 (двадцять дві) коп. та судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп., з кожного по 1211 грн. 20 коп.

В рамках виконавчого провадження № 78032774 старшим державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кириченком О.Є. 09.05.2025 винесено: постанову про арешт коштів; постанову про стягнення виконавчого збору; постанову про розмір мінімальних витрат. Боржник ОСОБА_1 , стягувач МКП «Миколаївводоканал».

Вирішуючи скаргу, суд виходить з такого.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України, статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

ЄСПЛ у справі «Горнсбі проти Греції» (рішення від 19 березня 1997 року, №18357/91, § 40) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

За змістом частини 4 статті 19 Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 11.09.2024, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2024 року по справі № 489/175/24 (провадження № 2/489/726/24) за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за спожиті послуги водопостачання та водовідведення.

Призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2024, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 32536 (тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 50 (п`ятдесят) коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» судовий збір у розмірі 2051 грн. 50 коп., з кожного по 1025 грн. 75 коп.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2025, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2024 змінено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 32258 грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 1013 грн. 72 коп. з кожного.

Рішення набрало законної сили 25.03.2025.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.05.2025 закінчено виконавче провадження № 78032774 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення.

Державний виконавець у відзиві на скаргу просив закрити провадження у справі у звязку з відсутністю спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Визначений законом, порядок встановлено Розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), нормами ст.ст.447, 448 якого встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Вказаним розділом не передбачено закриття провадження у скарзі у звязку з відсутністю предмету спору. В межах розгляду скарги відсутній спір між сторонами, а тому аналогію права, в межах дійсної скарги, не доцільно застосовувати.

Враховуючи те, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження після подання скаржницею дійсної скарги та на даний час відсутній спір, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги в частині скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Щодо визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа. Натомість, п. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» наведено виключний перелік підстав за наявності яких виконавчий документ не приймається до виконання, а повертається стягувачеві.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, тягне за собою закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню підлягає розгляду в порядку, визначеному розділом 6 ЦПК України, а саме, ст. 432 ЦПК України, тому скаржниця безпідставно звернулась до суду з такою вимогою в порядку оскарження дій державного виконавця, тому в цій частині скарга підлягає закриттю.

Щодо вимог скарги про скасування постанов державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору, слід зазначити наступне.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Верховний Суд неодноразово наголошував, що Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №381/2126/18, від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №766/10137/17, від 03 квітня 2019 року у справах №370/1034/15-ц, №370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі №370/1547/17.

Великою Палатою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19) викладена правова позиція, що вищезазначені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності позову щодо оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної суми винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (постанова Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 380/13401/24).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 23 червня 2020 року у справі №705/1804/13-ц, від 19 лютого 2020 року у справі №382/389/17, від 18 грудня 2019 року у справі №344/21436/18, від 9 жовтня 2019 року у справі №758/201/17, від 21 серпня 2019 року у справі №1915/1868/2012, від 16 січня 2019 року у справі №279/3458/17-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №826/5195/17, від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11, від 20 вересня 2018 року у справі №821/872/17, від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 6 червня 2018 року у справі №127/9870/16-ц, а також Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2020 року у справі №640/20165/18, від 21 вересня 2021 року у справі №640/4739/20 тощо.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21) зроблено висновок, що … [правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства].

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі №369/12781/21.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У відповідності до вимог статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та визнання постанов про стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат підлягають закриттю провадження в цій частині, оскільки не підлягають розгляду в порядку розділу 7 Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо вимог скарги в частині зобов`язання державного виконавця закрити виконавче провадження та зняті арешт з усіх рахунків боржника суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині, оскільки, Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.05.2025 закінчено виконавче провадження № 78032774 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення.

Керуючись ст. ст.258-260,447,448,451 ЦПК України, суд

ухвалив:

провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та визнання постанов про стягнення виконавчого збору та розміру мінімальних витрат закрити.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині зобов`язання державного виконавця закрити виконавче провадження та зняти арешт з усіх рахунків боржника відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «03» червня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева