ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/434/25

провадження № 22-ц/4809/924/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року у складі головуючого судді Петренко С. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якій просила:

-встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 2022 року;

-поділити спільне майно подружжя, яке є суб`єктом спільної сумісної власності;

-визнати за позивачкою ОСОБА_1 право особистої приватної власності на нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вартості транспортного засобу автомобіль Renault Duster, 2012 року випуску, в розмірі 159238,00 грн.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чирочка Наталія Вікторівна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху; надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції керувався тим, що згідно матеріалів позовної заяви, при зверненні до суду позивачкою визначено ціну позову в розмірі 319238,00 грн. Разом з тим, нею не надано документів, з яких суд мав би можливість визначити дійсну вартість майна на момент подання позовної заяви. Надана довідка про оцінку вартості автомобіля не є доказом дійсної вартості майна. Суд зазначив, що позивачці слід визначити ціну позову, виходячи із дійсної вартості спірного майна, визначеної у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" на момент подання позовної заяви.

16 березня 2025 року представник позивачки подала до суду заяву про усунення неділіків. Зазначила, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні відповідача. Доступу до приміщення позивачки не має, також у неї відсутні правовстановлюючі документи на нього. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 не може замовити звіт про оцінку вартості майна. Вказала, що наприкінці серпня 2024 року позивачці стало відомо через електронний кабінет водія, що спірний автомобіль був перереєстрований на іншого власника. Територіальним центром МВС №3542 було відмовлено представнику позивачки у наданні копій документів, на підставі яких відбулась перереєстрація спірного транспортного засобу. Представник зазначила, що ОСОБА_1 не має можливості надати інформацію про оцінку майна, оскільки не володіє документами, які б підтверджували її право власності на об`єкт нерухомості та транспортний засіб. Вказала, що позивачкою визначено ціну позову, враховуючи ринкову вартість спірного майна, та сплачено судовий збір відповідно до такої ціни позову, відсутні підстави вважати, що визначена позивачкою на момент пред`явлення позову вартість майна вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна (а.с.45-47).

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року повернуто позивачці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч.3 ст. 185 ЦПК України, за нормами якої, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чирочка Наталія Вікторівна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що надати інформацію про оцінку майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» до матеріалів справи у позивачки немає можливості, оскільки вона не володіє документами, що підтверджують право власності на спірні об`єкт нерухомості та транспортний засіб.

Позивачкою визначено ціну позову, враховуючи ринкову вартість спірного майна, та сплачено судовий збір відповідно до такої ціни, відсутні обставини, які б свідчили, що визначена позивачкою ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову.

Представник зазначає, що питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, можуть бути з`ясовані судом після відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 6 частини 1 статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

У пункті 1 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

За правилом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Чирочка Наталія Вікторівна, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без руху; надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що позивачкою при зверненні до суду визначено ціну позову в розмірі 319238,00 грн. Разом з тим, нею не надано документів, з яких суд мав би можливість визначити дійсну вартість майна на момент подання позовної заяви. Надана довідка про оцінку вартості автомобіля не є доказом дійсної вартості майна. Суд зазначив, що позивачці слід визначити ціну позову, виходячи із дійсної вартості спірного майна, визначеної у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" на момент подання позовної заяви.

На виконання ухвали суду від 12 березня 2025 року представником позивачки надано письмові пояснення. У вказаних поясненнях зазначено, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні відповідача, доступу до приміщення позивачка не має, також у неї відсутні правовстановлюючі документи на нього. У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 не може замовити звіт про оцінку вартості майна. Вказала, що наприкінці серпня 2024 року позивачці стало відомо через електронний кабінет водія, що спірний автомобіль був перереєстрований на іншого власника. Територіальним центром МВС №3542 було відмовлено представнику позивачки у наданні копій документів, на підставі яких відбулась перереєстрація спірного транспортного засобу. Представник зазначила, що ОСОБА_1 не має можливості надати інформацію про оцінку майна, оскільки не володіє документами, які б підтверджували її право власності на об`єкт нерухомості та транспортний засіб. Вказала, що позивачкою визначено ціну позову, враховуючи ринкову вартість спірного майна, та сплачено судовий збір відповідно до такої ціни позову, обставини, які б свідчили, що визначена позивачкою вартість майна вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна на момент пред`явлення позову, відсутні (а.с.45-47).

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції з посиланням на ч.3 ст. 185 ЦПК України вказав, що позивачкою не було виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у позовах про визнання права власності визначається вартістю майна (п.2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Тобто, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції повинен був зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) позивачці, як того вимагає ч. 2 ст. 185 ЦПК України.

Разом з тим, надання разом із позовною заявою документального підтвердження про дійсну вартість майна на день подачі позову ЦПК України не передбачено.

У позовній заяві позивачка самостійно визначила ціну позову та вказала, що ціна позову у цій справі становить 319238 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

У разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до ст. 7 цього Закону.

Отже, у разі якщо позивач невірно визначив розмір судового збору або ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, суд зобов`язаний в порядку ч. 2 ст. 176 ЦПК України, попередньо визначити розмір судового збору, про що зазначити в ухвалі.

У разі невідповідності ціни позову дійсній вартості спірного майна або неможливості встановлення на момент пред`явлення позову точної його ціни, підлягають застосуванню судом положення частини 2 ст. 176 ЦПК України, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до ст. ст. 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до ст.189 ЦПК України, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів відноситься до завдань підготовчого провадження.

Відповідач не позбавлений права реалізувати свої заперечення щодо вартості майна та його поділу, подавши зустрічну позовну заяву або відзив, що буде містити заперечення із наданням відповідних доказів (у тому числі і звітів про оцінку майна).

Таким чином, процесуальне законодавство дозволяє реалізувати збирання та подання доказів після відкриття провадження у справі, зокрема суд може сторонам додатково встановити строк для подання доказів, окрім того, відповідач у випадку незгоди з позовними вимогами може подати відповідні докази разом з відзивом чи зустрічним позовом.

Неподання доказів на стадії подання позовної заяви, які на думку суду першої інстанції, є необхідними, не може бути підставою для залишення позову без руху та подальшого його повернення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23 зауважено, що суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду раніше у своїй у постанові від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-д (провадження №14-61цс18), вказувала, що встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

Судом першої інстанції на момент винесення оскаржуваної ухвали не встановлені зазначені вище обставини, що призвело до формального позбавлення права позивачки на звернення до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 12 ЦПК України не сприяв позивачці у реалізації нею своїх прав і дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, чим порушив права позивачки на доступ до правосуддя.

Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, у свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивачку обов`язку доводити на стадії пред`явлення позову детальну інформацію щодо дійсної вартості майна, яка є об`єктом позовних вимог, однак ці питання можливо з`ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), №28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вона підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При подачі апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 605, 60 грн, однак розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням справи по суті. Колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16ц, за якою розподіл судових витрат здійснюється по закінченню розгляду справи з врахуванням оскарження процесуальних ухвал.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чирочка Наталія Вікторівна, задовольнити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 05.06.2025.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко