Справа № 346/4340/22
Провадження № 22-ц/4808/948/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Василишин Л.В.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Калинюком О.П. 20 березня 2025 року, повний текст якого складений 31 березня 2025 року, та на додаткове рішення Коломийського міськрайонного від 15 квітня 2025 року, повний текст якого складений 25 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка подана в їх інтересах адвокатом Волошанською Ольгою Іванівною, до ОСОБА_1 про поділ в натурі нежитлового приміщення (магазину),

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року позивачі звернулася з позовом до ОСОБА_1 про поділ в натурі нежитлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є співвласниками нежитлового приміщення площею 128,9 кв. м у м. Коломиї. Позивачі спільно володіють 875/1000 частками приміщення ( ОСОБА_5 - 250/1000, ОСОБА_3 - 250/1000, ОСОБА_4 - 375/1000), а відповідачу належить 125/1000. Зазначене нежитлове приміщення №18 складається із: торгового залу площею 79, 1 кв.м; санвузла площею 2,1 кв.м. Приміщення №19 складається із: торгового залу площею 46, 4 кв.м; санвузла площею 1, 3 кв.м.

Вказали, що відповідач фактично займає площу, що значно перевищує його частку, а спільне комерційне використання приміщення є недоцільним через аналогічний асортимент товарів. Технічна можливість поділу нежитлового приміщення підтверджується наявністю трьох входів та висновком експертизи.

Позивачі просять суд здійснити поділ, виділивши кожній стороні частину, що відповідає її частці (або є максимально наближеною до неї), та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2025 року позов задоволено. Поділено в натурі нежитлове приміщення № 18-19 загальною площею 128,9 кв.м у АДРЕСА_1 , та визначено право власності: за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на частину приміщення, позначену у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 під літ. «1», площею 65,1 кв. м., вартістю 2 027 614 грн.

За ОСОБА_4 - на приміщення, позначені у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 під літ. «1» (46,4 кв. м.) та під літ. «2» (1,3 кв. м.), загальною площею 47,7 кв. м. та загальною вартістю 1 485 671 грн.

За ОСОБА_1 - на приміщення, позначені у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 під літ. «1» (14,0 кв. м.) та під літ. «2» (2,1 кв. м.), загальною площею 16,1 кв. м. та загальною вартістю 393 999 грн.

Право спільної часткової власності на приміщення припинено.

Стягнуто грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток при поділі: ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 36 986 грн, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 36 986 грн, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у розмірі 20 440 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 4 135 грн на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені позивачами на професійну правничу допомогу, в загальному розмірі 18 000 грн. В стягненні інших судових витрат позивачів відмовлено у зв`язку з безпідставністю вимог про таке стягнення.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його ухваленим при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що він не погоджується з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 04/06 від 02.09.2024, оскільки він не враховує ключову вимогу щодо збереження існуючого порядку фактичного користування приміщенням. На думку апелянта, експерт не взяв до уваги тривалий порядок користування апелянтом приміщенням з центральним входом, що було основною метою експертизи та є ключовим для збереження цільового призначення та безперебійної підприємницької діяльності. Такий порядок користування діяв понад 15 років (спочатку батьком, потім апелянтом, що підтверджується фотографіями та попереднім погодженням співвласників). Крім того відповідачем були проведені ремонтні роботи у його частині приміщення.

Зазначає, що експерт посилається на вимоги законодавства у галузі будівництва без конкретизації норм, які, на його думку, роблять неможливим поділ зі збереженням фактичного користування. Також вважає суперечливими висновки щодо варіантів поділу. Так, експерт вказує, що поділ зі збереженням фактичного користування неможливий через суперечність законодавству (для часток 125/1000 та 500/1000). Проте, другий варіант, запропонований експертом, саме базується на фактичному користуванні на момент експертизи. Виникає питання, чому такий поділ можливий для співвласників 500/1000 частки (у Першому варіанті), але не для апелянта (125/1000 частки) у Другому варіанті, хоча конфігурація, площа та цільове використання зберігаються.

Апелянт вказує, що запропонований 1 варіант поділу порушує право відповідача та не відповідає його інтересам. Зокрема, зменшує площу, якою фактично користується ОСОБА_1 , оскільки у запропоновану частину входить санвузол загального користування. Крім того, згідно 1 варіанту у відповідача відсутня можливість облаштувати евакуаційний вихід шириною 1,4 м, виділене приміщення є непрохідним.

Зважаючи на викладене, просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поділити в натурі нежитлове приміщення № 18-19, розташоване в АДРЕСА_1 , загальною площею 128,9 кв. м, виділивши та визнавши право власності за:

- ОСОБА_1 , співвласником 125/1000 часток частина приміщення під літ. «1», площею 16, 1 кв. м., вартістю 525332 грн;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , співвласниками 500/1000 часток частина приміщення під літ. «1», площею 63, 0 кв. м., та приміщення під літ. «2», площею 2, 1 кв. м., загальною площею 65, 1 кв. м., вартістю 1520711 грн;

- ОСОБА_4 , співвласником 375/1000 часток приміщення під літ. «1», площею 46, 4 кв. м., та приміщення під літ. «2», площею 1, 3 кв. м., загальною площею 47, 7 кв. м., вартістю 1485671 грн. Стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати.

В поданому відзиві представник позивачів доводи апеляційної скарги заперечила з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_1 посилається на його незаконність. На думку апелянта, позиція, викладена у додатковому рішенні, є суперечливою. Так, у договорі про надання правової допомоги та акті виконаних робіт не вказано про вартість однієї години роботи. Крім того, справа не відзначається значною складністю, адвокат витратила небагато часу на виконання відповідних робіт. Вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним. Скаржник з посиланням на ч. 8 ст. 141 ЦПК України зазначає, що рішення суду ухвалено 20.03.2025, докази про фактичний розмір витрат на правничу допомогу позивачі повинні були подати до 25.03.2025. Однак, заява про ухвалення додаткового рішення підписана представницею позивачів 02.04.2025, а зареєстрована судом 03.04.2025, тобто з пропуском встановленого строку. При цьому представниця позивачів не зазначила поважності пропуску строку для подання доказів понесених судових витрат та не просила суд його поновити.

Просить оскаржене додаткове рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи апеляційних скарг підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивачів апеляційні скарги заперечила з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили їх відхилити. Зазначила, що вказаний судом першої інстанції варіант № 1 поділу нежитлового приміщення, запропонований у висновку експерти, є найбільш наближеним до ідеальних часток співвласників цього нежитлового приміщення і відповідає реальним інтересам співвласників. Зауважила, що експертиза проводилась за клопотанням відповідача, він обирав експерта, якому слід доручити проведення експертизи. Крім того позивачі погоджуються взяти на себе витрати з переобладнання нежитлового приміщення магазину згідно з визначеним судовим рішенням варіантом експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам основне судове рішення в даній справі не в повній мірі відповідає, тому підлягає зміні з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, оцінивши висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що варіант №1 поділу нежитлового приміщення забезпечує найбільшу справедливість та відповідність ідеальним часткам, мінімізуючи негативні наслідки для всіх співвласників.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Суд першої інстанції встановив, що позивачці ОСОБА_5 (Потемпа-Томчук) на праві приватної спільної часткової власності належить 125/1000 (сто двадцять п`ять тисячних) часток нежитлового приміщення, загальною площею 128, 9 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коломийської міської ради 09.07.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав № 30933515 від 11.08.2011 року (т.1 а.с. 9, 10, 16).

Згідно з договором дарування від 28.09.2011, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорцем В.М., зареєстрованого в реєстрі за №3033, та витягом про державну реєстрацію прав № 31480339 від 29.09.2011 року, ОСОБА_6 подарував вказаній позивачці ще 125/1000 вказаного нежитлового приміщення (т.1 а.с.11-13).

Позивачу ОСОБА_3 належить 250/1000 згаданого нежитлового приміщення відповідно до договору дарування від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом того ж нотаріального округу Маркеловою І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1121, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234038522 від 25.11.2020 року (т.1 а. с. 17-20).

Отже, вказаним позивачам належать 500/1000 (п`ятсот тисячних) часток спірного нерухомого майна, які вони виявили бажання об`єднати при реальному поділі спірного нежитлового приміщення.

ОСОБА_4 належить 375/1000 часток вказаного нежитлового приміщення згідно договору дарування від 30.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Маркеловою І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1169, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234795432 від 30.11.2020 (т.1 а.с. 21-24).

Відповідачу ОСОБА_1 належить 125/1000 часток вказаного нежитлового приміщення відповідно до договору дарування від 02.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом вказаного нотаріального округу Обідняк І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 350, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251100315 від 02.04.2021 (т.1 а. с. 88-90).

Згідно з технічним паспортом на громадський будинок садибного типу з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, виготовленими ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 07.07.2022, спірне нежитлове приміщення складається із:

1) приміщення № 18: торговий зал площею 79, 1 кв. м. та санвузол площею 2,1 кв. м., всього - 81, 2 кв. м.;

2) приміщення № 19: торговий зал площею 46, 4 кв. м. та санвузол площею 1,3 кв. м., всього - 47, 7 кв. м.

Отже, загальна площа приміщень № 18-19 становить 128, 9 кв. м., з яких: 125, 5 кв. м. - основна площа; 3, 4 кв. м. - допоміжна площа (т.1 а. с. 25-29).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року у справі призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи.

Згідно з висновком експерта ОСОБА_7 №04/06 від 02.09.2024 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість на час проведення, дослідження, вказаного нерухомого майна становить 3 823 561 грн , в тому числі вартість часток: 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) - 477 945 грн., 500/1000 (п`ятиста тисячних) - 1 911 781 грн, 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) - 1 433 835 грн.

Поділ вказаного нежитлового приміщення відповідно до часток, які зазначені вище, технічно можливий.

У висновку експерт запропонував два варіанти поділу вказаного нежитлового приміщення.

Перший варіант поділу:

cпіввласнику 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) часток пропонується частина приміщення під літ. «1», площею 14,0 кв. м. та приміщення під літ. «2», площею 2, 1 кв. м., загальною площею 16, 1 кв. м. , вартістю 393 999 грн;

cпіввласнику часток 500/1000 (п`ятиста тисячних) часток пропонується частина приміщення під літ. «1», площею 65, 1 кв. м., вартістю 2 027 614 грн;

співвласнику 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) часток пропонується приміщення під літ. «1» площею 46, 4 кв. м., та приміщення під літ. «2», площею 1, 3 кв. м., загальною площею 47, 7 кв. м., вартістю 1 485 671 грн.

При даному варіанті розподілу загальна вартість новоутворених частин буде становити 3 907 284 грн, що є більше на 83 723 грн по відношенню до вартості в цілому, яка становить 3 823 561 грн, в тому числі вартість часток: 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) - 488 411 грн, 500/1000 (п`ятиста тисячних) - 1 953 642 грн, 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) - 1 465 231 грн.

Відхилення від ідеальної частки після поділу в грошовому еквіваленті становить:

співвласника 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) часток становить 94 412 грн. в бік зменшення;

співвласника 500/1000 (п`ятиста тисячних) часток - 73 972 грн в бік збільшення;

співвласника 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) часток становить 20 440 грн в бік збільшення.

Згідно з другим варіантом поділу:

cпіввласнику 125/1000 (cто двадцяти п`яти тисячних) часток пропонується частина приміщення під літ. «1», площею 16, 1 кв. м., вартістю 525 332 грн;

співвласнику 500/1000 (п`ятиста тисячних) часток пропонується частина приміщення під літ. «1», площею 63, 0 кв. м., та приміщення під літ. «2», площею 2, 1 кв. м., загальною площею 65, 1 кв. м., вартістю 1 520 711 грн;

співвласнику 375/1000 (триста сімдесят п`ять тисячних) часток пропонується приміщення під літ. «1», площею 46, 4 кв. м., та приміщення під літ. «2», площею 1, 3 кв. м., загальною площею 47, 7 кв. м., вартістю 1 485 671 грн.

Згідно з вказаним варіантом поділу загальна вартість новоутворених частин буде становити 3 531 714 грн, що є менше на 291 847 грн по відношенню до вартості в цілому, яка становить 3 823 561 грн, в тому числі вартість часток: 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) - 441 464 грн, 500/1000 (п`ятиста тисячних) - 1 765 857 грн, 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) - 1 324 393 грн.

Відхилення від ідеальної частки, після поділу в грошовому еквіваленті становить:

співвласника 125/1000 (ста двадцяти п`яти тисячних) часток становить 83 868 грн в бік збільшення;

співвласника 500/1000 (п`ятиста тисячних) часток становить 245 146 грн. в бік зменшення;

співвласника 375/1000 (трьохсот сімдесяти п`яти тисячних) часток становить 161 278 грн в бік збільшення.

Вказані варіанти поділу не передбачають втручання в несучі та огороджувальні конструкції будівлі, кожна сторона може використовувати виділене їй приміщення за призначенням. Можливість реального розподілу зазначеного майна між співвласниками у частках: 125/1000 (сто двадцять п`ять тисячних), 500/1000 (п`ятсот тисячних) та 375/1000 (триста сімдесят п`ять тисячних) без втрати ринкової вартості, а відтак, і зміни цільового призначення - відсутня, оскільки, будь-який варіант розподілу буде передбачати зміну об`ємно-планувального рішення, втрату корисної площі та зміну ринкової вартості 1 кв.м. та частки в цілому. Щодо розподілу із збереженням тих частин приміщення, яким фактично користувалися всі співвласники, то такий, технічно не можливий, оскільки фактичне користування частками приміщення співвласниками - 125/1000 (сто двадцять п`ять тисячних) та 500/1000 (п`ятсот тисячних), буде суперечити вимогам законодавства у галузі будівництва (т.1 а.с. 104-129).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, відповідно до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, яке є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).

Посилання апелянта на те, що при поділі спірного приміщення повинно бути в першу чергу враховано домовленість співвласників про порядок користування нежитловим приміщенням, який склався багато років тому ще за життя його батька, не може бути прийняте до уваги. Адже такі твердження ОСОБА_1 є голослівними, не доведеними об`єктивними доказами.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13).

На виконання ухвали Коломийського міськрайонного суду від 02 березня 2023 року було проведено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи.

Дослідивши висновок експерта №04/06 від 02.09.2024 та проаналізувавши запропоновані варіанти поділу нежитлового приміщення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поділ нежитлового приміщення за першим варіантом є найбільш доцільним, оскільки зазначений варіант поділу нежитлового приміщення є наближеним до ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності, визначений з дотриманням технічної можливості сформувати самостійні об`єкти нерухомого майна, потребує найменших матеріальних затрат, не порушує право власності кожної із сторін та спрямований на фактичне вирішення спору.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно обрав варіант реального поділу спірного нежитлового приміщення на три ізольовані приміщення з окремими входами.

Однак, ухвалюючи рішення, суд не зазначив яким часткам після реального поділу будуть відповідати новостворені приміщення.

Також суд першої інстанції не вказав хто саме буде проводити перебудову спірного приміщення для реального його поділу. Колегія суддів зауважує, що згідно з висновків судових експертиз (т.1 а.с. 43-44, 122) проведення перебудови (влаштування перегородок) спірного приміщення для реального його поділу відповідно до часток співвласників є технічно можливим з дотриманням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва.

Тому колегія суддів погоджується з посиланням представника позивачів на те, що всі витрати на матеріали та будівельні роботи по спорудженню перегородок згідно обраного варіанту поділу (план-схема т.1 а.с. 123) беруть на себе її довірителі. При цьому слід відзначити, що такі роботи по створенню окремих приміщень повинні бути проведені відповідно до вимог «ДБН В.2.2.-9:2018. Громадські будинки та споруди. Основні положення» та «ДБН В.2.2-23:2009. Будинки і споруди. Підприємства торгівлі. / із зміною/».

Враховуючи наведене, рішення суду необхідно змінити, доповнивши його мотивувальну частину стосовно необхідності проведення будівельних робіт для встановлення перегородок з метою створення ізольованих приміщень з окремими входами, а також у відповідності із «Інструкцією щодо проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» визначити частки нових нежитлових приміщень, які утворяться після поділу згідно першого варіанту експертизи. Враховуючи наведене вище, слід виділити та визнати право власності:

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , жителем АДРЕСА_2 , на частину приміщення, позначену у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 року під літ. «1», площею 65, 1 кв. м., вартістю 2 027 614 грн, що становитиме 50,50% або 505/1000 часток спірного приміщення після його поділу;

за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителькою АДРЕСА_3 , на приміщення, позначені у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 року під літ. «1», площею 46,4 кв. м. та приміщення, та під літ. «2», площею 1, 3 кв. м., загальною площею 47,7 кв. м., загальною вартістю 1 485 671 грн, що становитиме 37% або 370/1000 названого приміщення після його поділу;

за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , жителем АДРЕСА_2 , на приміщення, позначені у висновку експерта № 04/06 від 02.09.2024 року під літ. «1», площею 14, 0 кв. м., та під літ. «2», площею 2, 1 кв. м., загальною площею 16, 1 кв. м. та загальною вартістю 393 999 грн, що становитиме 12,50 % або 125/1000 часток названого приміщення після його поділу.

Щодо оскарження додаткового рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 зазначено, що:

«у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2024 року (справа № 757/33206/22-ц).

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

У справі, що переглядається, 20 березня 2025 року ухвалено рішення. 03 квітня 2025 року представник позивачів - адвокат Юркевич Х.М. подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вказала, що копію рішення нею отримано 01.04.2025. Обгрунтувань поважності неподання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі (ухвалення рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2025 року) та протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду представник позивачів не надала.

Апеляційний суд зауважує, що за змістом норм ст. 141 ЦПК докази понесення витрат на професійну правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

При цьому в даній нормі відсутні посилання про обчислення строку з дня отримання стороною судового рішення.

За матеріалами справи представник позивачів - адвокат Юркевич Х.М. брала участь в судовому засіданні місцевого суду 20.03.2025, а тому, на думку колегії суддів, мала можливість в п`ятиденний строк до 25 березня 2025 року включно подати суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, однак поважних причин неможливості надання таких доказів не надала, а заяву про ухвалення додаткового рішення з доказами подано 03 квітня 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

За таких обставин суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відтак апеляційний суд скасовує додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року та залишає без розгляду заяву представника позивачів про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2025 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Юркевич Христини Михайлівни про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.