Дата документу 06.06.2025 Справа № 335/4667/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/4667/24Головуючий у 1-й інстанції Рибалко Н.І.
Пр. № 22-ц/807/89/25Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А, Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на заочне рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2024 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (надалі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом (т.с.1 а.с.2-15), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4392101 станом на 05.04.2024 року в сумі 33192,00 грн., яка складається з: суми кредиту 10900,00 грн.; суми процентів за користування кредитом 22292,00 грн., а також інфляційні витрати 1066,89 грн., три відсотки річних - 240,07 грн., та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4392101 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 10 900,00 грн., строком на 30 днів, за стандартною процентною ставкою 1,90%. Відповідач 29.07.2024 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 106,50 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п. 4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 28.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1, 90% в день. 28.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, керуючись пунктами 4.3. кредитного договору, його було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. 06.09.2021 відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 2 560,00 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 03.05/2022, згідно з умовами якого відступлено право вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту повідомлення, яку він вказував, укладаючи кредитний договір.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Рибалко Н.І. (т.с.1 а.с.130). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.133) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2024 року (т.с.1 а.с.158-161) позовні вимоги позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» () суму заборгованості за договором № 4392101 про надання споживчого кредиту від 29.06.2021 у розмірі 11446,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» () суму сплаченого судового збору у розмірі 1369,30 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

За заявою відповідача ОСОБА_1 вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось та в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задоволенні вимог), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.164-176) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 33192,00 грн., інфляційні витрати 1066,89 грн., три відсотки річних - 240,07 грн., та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Бєлку В.Ю. та Подліянову Г.С. (т.с.1 а.с.228). Ухвалою апеляційного суду від 16.09.2024 року (т.с.1 а.с.229) справу витребувано у суду першої інстанції, остання надійшла до апеляційного суду 20.09.2024 року (т.с.1 а.с.232). В автоматизованому порядку 23.09.2024 року суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.1 а.с.233-234). Ухвалою апеляційного суду скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.1 а.с.235), які було усунуто 26.09.2024 (т.с.1 а.с.237-242). В автоматизованому порядку 01.10.2024 року суддею Трофимовою Д.А. у цій справі замінено суддю Бєлку В.Ю. у зв`язку із звільненням останнього у відставку, рішення ВРП від 24.09.2024 року (т.с.1 а.с.243-244). Ухвалою апеляційного суду (т.с.1 а.с.245) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 01.10.2024 року, дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.1 а.с.246).

Оскільки, згідно зі ст. 368 ч. 1 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову (у цій справі ціна позову 33192,00 грн. а.с.14, оскільки судові витрати у вигляді судового збору 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 10000,00 грн. не можуть входити та не входять в ціну позову у цій справі, як помилково зазначив позивач у цій справі 46921,36 грн. - а.с. 2) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк та станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом взагалі. Однак, за змістом ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

25.04.2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого: - внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»; Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються Змінити найменування таких місцевих загальних судів… 7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…». Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30.04.2025 року (т.с.2 а.с.4).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, загальний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, перебування судді-доповідача у відпустці у період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно (довідка т.с.2 а.с.1); участь судді члена колегії Трофимової Д.А. у підготовці для підтримання кваліфікації суддів судових палат у цивільних справах апеляційних судів Національною школою суддів України у період з 14.04.2025 року по 18.04.2025 року включно (довідка т.с.2 а.с.2) та перебування на нетривалому лікарняному, які не давали права її заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (довідка т.с.2 а.с.3).

В автоматизованому порядку 04.06.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (т.с.2 а.с.5-6).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у цій справі частково, керувався ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223 ч. 4, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 29.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4392101 про надання споживчого кредиту (т.с. 1 а.с.18-26), згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 10900,00 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90% в день (стандартна процентна ставка) в межах строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 24079,41 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору за стандартною ставкою складає 17113,00 грн. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на офіційному сайті https://creditplus.ua.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Як вбачається зі змісту договору, такий підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М500363» (т.с.1 а.с.26). Також, 29.06.2021 відповідачем було підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту (т.с.1 а.с. 27, 29-33). З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2021 на платіжну карту № НОМЕР_2 перераховано 10900,00 грн. кредитних коштів, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (т.с.1 а.с.74). Таким чином, зарахування кредитних коштів в сумі 10900,00 грн. на картковий рахунок відповідача підтверджується належними доказами.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач 29.07.2021 здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3106,50 грн. (т.с.1 а.с.38). В зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п. 4.2. кредитного договору позивач продовжив строк кредиту, ще на 30 днів (до 28.08.2021) з стандартною процентною ставкою 1, 90% в день. 28.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, керуючись пунктами 4.3. кредитного договору, його було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. 06.09.2021 відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 2560,00 грн. (т.с.1 а.с.40). Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснювала.

03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 03-05/2022, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право вимоги заборгованості за договорами кредиту ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (т.с.1 а.с.95). Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги та всі права кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4392101 від 29.06.2021, у розмірі 33192,00 грн., яка складається з: суми кредиту 10900,00 грн.; суми заборгованості за відсотками 22292,00 грн. (т.с.1 а.с.53).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином до позивача, перейшли всі права щодо права вимоги до відповідача за кредитним електронним договором № 4392101 від 29.06.2021 згідно якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу кредит в сумі 10900,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги, як первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору (т.с.1 а.с.34).

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі, до 29.07.2021 року. Доказів погодження інших строків нарахування процентів за договором № 4392101 від 29.06.2021 року суду першої інстанції не надано.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором, укладеним 29.06.2021 року з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» № 4392101, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17.

Досліджений судом першої інстанції розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавців відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як правонаступника ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 30.07.2021 року по 03.05.2022 року у цій справі є безпідставними та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, право вимоги за цими договором перейшло до позивача, то суд першої інстанції правильно вважав за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 4392101 від 29.06.2021 року, враховуючи часткову оплату відповідача в розмірі 5666,50 грн., в загальному розмірі 11446,50 грн., з яких 10900,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу та 546,50 грн. - заборгованість за відсотками.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 1066,89 грн. та 3% річних в сумі 240,07 грн., які позивач просив стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині з огляду на таке.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з витягу реєстру боржників до договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право вимоги та всі права кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4392101 від 29.06.2021, у розмірі 33192,00 грн., яка складається з: суми кредиту 10900,00 грн.; суми заборгованості за відсотками 22292,00 грн. (т.с.1 а.с.53).

Таким чином до позивача, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4392101 від 29.06.2021 року у розмірі 33192,00 грн. Однак, право вимоги на стягнення інфляційних витрат в сумі 1066,89 грн. та 3% річних в сумі 240,07 грн. факторові не передавалось.

Доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Судова практика апеляційних судів в інших справах за участю інших учасників справи з іншими фактичними обставинами цих справ, ніж дана справа, на які посилалась сторона позивача у своїй апеляційній скарзі у цій справі в її обґрунтування, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Позивач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України, було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського (нова назва Вознесенівського) районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 06.06.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.