Справа № 351/2448/24
Провадження № 22-ц/4808/775/25
Головуючий у 1 інстанції МАРТИНЮК В. І.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів: Бойчука І. В.,

Василишин Л. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року, в складі судді Мартинюка В. І., ухвалене в місті Снятин Івано-Франківської області, повний текст якого складено 28 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 . Згідно з довідкою від 23 вересня 2024 року № 06-12/09-13/4243 ОСОБА_1 є студентом 3-го курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної контрактної форми навчання Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2026 року. У зв`язку з навчанням він несе значні матеріальні витрати, тому йому важко забезпечити себе всім необхідним. Вартість навчання кожного року становить 26 000,00 грн. За навчання третього курсу ним було сплачено 15 697,00 грн. Також ОСОБА_1 орендує житло, за яке оплачує 400 доларів США на місяць, що у гривневому еквіваленті становить 16 000,00 грн. На сьогодні позивача матеріально утримує його мати ОСОБА_3 , яка працює вчителем у Тулуківській гімназії Заболотівської селищної ради. Однак, мати не може повністю забезпечити сину повноцінне навчання, проживання, одяг, харчування, підручники. Його батько - ОСОБА_2 не надає жодної матеріальної допомоги, необхідної для навчання сина.

Враховуючи наведене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 12 000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у зв`язку із продовженням навчання у розмірі 3 000,00 грн щомісячно.

Стягнення аліментів на повнолітнього сина розпочати з 31 грудня 2024 року і проводити протягом навчання ОСОБА_1 у ПНУ ім. Василя Стефаника, але не довше як до 19 липня 2027 року, тобто до досягнення ним 23 років.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 302, 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк В. М. посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просить рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 рокускасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд частково задовольняючи позов належно не дослідив того, що апелянт у зв`язку з навчанням несе значні матеріальні витрати та не може забезпечити себе всім необхідним. Так, вартість навчання кожного року становить 26 000, 00 грн, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги від 14 вересня 2022 року. Крім того, позивач орендує житло, за яке оплачує 400 доларів США на місяць , що у гривневому еквіваленті складає приблизно 16 000, 00 грн.

Зазначає, що на даний момент апелянта повністю забезпечує мати, яка сплачує грошові кошти за навчання сина в університеті. Однак, матір позивача працює вчителем у Тулуківській гімназії Заболотівської селищногї ради, а тому остання не має змоги повністю фінансово забезпечити свого сина. Натомість, відповідач по справі, батько апелянта ОСОБА_2 не надає допомоги, необхідної для навчання апелянта, хоча є працездатним. Як відомо апелянту відповідач офіційно не працює, але має постійні доходи від приватних робіт, що дає можливість останньому сплачувати аліменти увказаному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача по справі ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30 березня 2016 року (а. с 7).

Як вбачається з копії договору про надання освітніх послуг Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника, ОСОБА_1 навчається за денною формою навчання, здобуття освіти за освітньою програмою «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність». Освітня програма є акредитованою строком до 01 липня 2026 року (а.с . 17).

Із договору про надання платної освітньої послуги Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника вбачається, що плата за навчання становить: 2022-2023 навчальний рік - 26 000,00 грн, 2023-2024 навчальний рік 26 000 ,00 грн, 2024-2025 навчальний рік - 26 000,00 грн, 2025-2026 навчальний рік - 26 000,00 грн (а. с. 16).

Відповідно до копії платіжної інструкції № 9Х9М-КО29-Х88Н-8Т66 від 27 травня 2024 року позивач здійснив оплату за навчання 3 курсу у розмірі 15 697,00 грн (а. с. 14).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Із копії договору оренди квартири у приватної особи від 25 серпня 2024 року ОСОБА_1 орендує квартиру за адресю: АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 з 26 серпня 2024 року до 25 серпня 2025 року, плата за оренду становить 400 доларів США за один календарний місяць (а. с. 8-9).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є повнолітнім та продовжує навчатися, потребує допомоги та має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Тому, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, врахувавши те, що відповідач офіційно не працевлаштований, згідний сплачувати аліменти на утримання свого сина ОСОБА_1 протягом навчання в меншому розмірі як 12 000, 00 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 3 000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції адже, визначаючи належний до стягнення розмір аліментів, суд першої інстанції врахував як матеріальний стан батьків апелянта, неможливість повнолітнього сина забезпечувати свої потреби у зв`язку із продовженням навчання, так і інші обставини, визначені частиною першою статті 182 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_1 , який продовжує навчання, в розмірі 3 000, 00 грн на період навчання, але не довше як до 19 липня 2027 року, тобто до досягнення ним 23 років.

Доводи апеляційної скарги про спроможність відповідача сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на свою користь у розмірі 12 000, 00 грн, не надав суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про існування дійсної, обґрунтованої та документально підтвердженої потреби апелянта саме у такому розмірі аліментів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів розміру доходів відповідача, що унеможливлює суд встановити чи справді дохід відповідача дозволяє останньому сплачувати аліменти на повнолітнього сина у вказаному ним розмірі.

Суд першої інстанції правомірно визначив розмір аліментів, виходячи із встановлених обставин справи, матеріального стану відповідача та принципу розумності й справедливості. Обов`язок доведення потреб повнолітньої дитини у стягненні аліментіву зв`язку з продовженням навчання покладається на позивача, і у випадку ненадання таких доказів, суд не має підстав для задоволення позову у заявленому розмірі.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що розмір аліментів у сумі 12 000, 00 грн є необхідним для забезпечення його витрат на харчування, навчання, одяг, є суб`єктивним припущенням, яке не підтверджено відповідними доказами.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо її оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги сторона апелянта оскаржує рішення в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд в силу вимог ст. 367 ЦПК України переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц).

Колегія суддів, заувжує, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 березня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2025 року.

Судді В. М. Барков

І. В. Бойчук

Л. В. Василишин