Дата документу 02.06.2025
Справа № 501/3865/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»

до

відповідача: ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернувся до Чорноморського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 90 951,20 грн., а саме:

- вимоги, які виникли на підставі Договору факторингу №24.05/2024 загальною сумою 14480, які складаються з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 10080 грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 2400 грн.;

- вимоги, які виникли на підставі Договору факторингу №27.05/24-Ф загальною сумою 76471,20 грн., які складаються з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 19000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 34785,20 грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 22686 грн.

Позов обґрунтований тим, що 13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» укладено електронний договір №3978075 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 07.09.2024.

Представник позивача вказує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №3978075 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 2 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Первісним кредитором у період з 13.09.2023 по 24.05.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою та нараховано проценти у розмірі 10080,00 грн.

Відповідач вказує, що часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору, тому станом на 24.05.2024 загальна сума заборгованості за Договором №3978075 від 13.09.2023 склала: тіло кредиту 2000 грн., суми заборгованості за процентами - 10080 гр н.

Представник позивача вказує, що 24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №24/05/2024, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Лінеура Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 12080 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 2000 грн., заборгованість за процентами - 10080 грн.

Позивач стверджує у позові, що станом на длату укладання Договору факторингу строк кредиту не закінчився тому в межах строку дії Договору у період з 24.05.2024 по 22.07.2024 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 2400 грн.

Також, позивач стверджує, що 24.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №6997527 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 18.08.2024.

Представник позивача вказує, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №6997527 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 19 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідач вказує, що часткова оплата відповідачем тіла кредиту та процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору.

Представник позивача вказує, що 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №27.05/24-Ф, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Авентус Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 76471,20 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 19000 грн., заборгованість за процентами - 22686 грн.

Порушення відповідачем зобов`язань по кредитним договорам щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача надав до суду заяву (а.с.247-248 т.1), в якій просить провести розгляд справи по суті без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з`явися, про причини неявки не повідомив, неодноразово знайомився з матеріалами справи (а.с.249 т.1, а.с.16 т.2)

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 12.09.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.239 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 24.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.243-244 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24.02.2025 змінено найменування позивача по цивільній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал" (а.с.31 т.2).

Відповідно до ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 5 статті 279 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання сторін про проведення в судового засідання з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.

Крім того, якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

За таких обставин, відсутні підстави для проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» укладено електронний договір №3978075 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 07.09.2024 (а.с.46-64 т.1).

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №3978075 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 2 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Первісним кредитором у період з 13.09.2023 по 24.05.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою та нараховано проценти у розмірі 10080,00 грн.

Часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору, тому страном на 24.05.2024 загальна сума заборгованості за Договором №3978075 від 13.09.2023 склала: тіло кредиту 2000 грн., суми заборгованості за процентами - 10080 грн. (а.с.105-119 т.1).

24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №24/05/2024, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Лінеура Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с.90-92, 192-200 т.1).

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 12080 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 2000 грн., заборгованість за процентами - 10080 грн. (а.с.94-104 т.1).

Станом на дату укладання Договору факторингу строк кредиту не закінчився тому в межах строку дії Договору у період з 24.05.2024 по 22.07.2024 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 2400 грн.

24.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №6997527 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 18.08.2024 (а.с.40-41, 65-74 т.1).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №6997527 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 19 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Часткова оплата відповідачем тіла кредиту та процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору.

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №27.05/24-Ф, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Авентус Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с.5-10 т.2).

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 76471,20 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 19000 грн., заборгованість за процентами - 22686 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості за договором №6997527 (а.с.105-119 т.1).

V. Оцінка Суду.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до частин першої - третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 13.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» укладено електронний договір №3978075 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 07.09.2024 (а.с.46-64 т.1).

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №3978075 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 2 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Первісним кредитором у період з 13.09.2023 по 24.05.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою та наразована проценти у розмірі 10080,00 грн.

Часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору, тому станом на 24.05.2024 загальна сума заборгованості за Договором №3978075 від 13.09.2023 склала: тіло кредиту 2000 грн., суми заборгованості за процентами - 10080 грн. (а.с.105-119 т.1).

24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №24/05/2024, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Лінеура Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с.90-92, 192-200 т.1).

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 12080 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 2000 грн., заборгованість за процентами - 10080 грн. (а.с.94-104 т.1).

Станом на дату укладання Договору факторингу строк кредиту не закінчився тому в межах строку дії Договору у період з 24.05.2024 по 22.07.2024 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 2400 грн.

24.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №6997527 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19 000,00 грн зі строком кредиту 360 днів, датою повернення кредиту є 18.08.2024 (а.с.40-41, 65-74 т.1).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором №6997527 виконало, надало ОСОБА_1 кредит у сумі 19 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Часткова оплата відповідачем тіла кредиту та процентів за користування кредитом є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору.

27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу за №27.05/24-Ф, згідно умов якого клієнт - ТОВ «Авентус Україна» відступило фактору - позивачу права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення (а.с.5-10 т.2).

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 76471,20 грн., з якої заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) - 19000 грн., заборгованість за процентами - 22686 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості за договором №6997527 (а.с.105-119 т.1).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (позивач) є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21.01.2022, видане НБУ та витягом з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка видана позивачам НБУ від 24.01.2022 (а.с.216 т.1).

У зв`язку з чим, позивач має право на укладення договорів факторингу, будучи новим кредитором відповідача за вказаними вище кредитними договорами.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 етапі 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» - електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону - є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, що мається у даному випадку, шляхом підписання вищевказаного кредитного договору відповідачем - електронним підписом одноразовим ідентифікатором .

Так, після прийняття первісними кредиторами позитивного рішення щодо надання кредитів відповідачу, йому було зроблено пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронні кредитні договори, які містили усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання та після прийняття відповідачем умов кредитних договорів з ним було укладено електронні кредитні договори, які підписані відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с.46-63, 65-74 т.1), після чого відповідач отримав кредити в сумі 2000,00 грн. та 19 000,00 грн. на свою платіжну карту.

Стаття 512 ЦК України встановлює, що кредитор у зобов`язанні - може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України - предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, до позивача, відповідно до укладених договорів факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024 та №27.05/24-Ф від 27.05.2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами №№3978075 від 13.09.2023 та №6997527 від 24.08.2023.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, підтвердженого вищевказаними письмовими доказами і таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідної платіжної інструкції №2172 від 27.08.2024 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2 422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд керується наступним.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Для подання даної позовної заяви, позивач звернувся за правовою допомогою до адвоката Столітнього М.М., з яким укладено відповідний договір про надання правової допомоги №17/07-2024 від 17.07.2024 (а.с.229-231 т.1), у відповідності до умов якого, адвокату було доручено здійснити стягнення суми боргу в судовому порядку, а саме, встановити обставини справи, зібрати та аналізувати докази і документи, підготувати необхідні документи, сформувати правову позицію по справі, зняти копії документів, скласти та подати позовну заяву, що підтверджується актом про надання правової допомоги (а.с.120 т.1).

За надання правової допомоги, сформовано рахунок на оплату по замовленню №4370/26/08 від 26.08.2024 на суму 10 000,00 грн. (а.с.93).

Разом з тим, заявником не надано до суду документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

За таких обставин, суд не знаходить підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» () суму заборгованості в розмірі 90 951,20 грн., а саме за вимогами:

- які виникли на підставі Договору факторингу №24.05/2024 загальною сумою 14480, які складаються з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 10080 грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 2400 грн.;

- які виникли на підставі Договору факторингу №27.05/24-Ф загальною сумою 76471,20 грн., які складаються з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 19000 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 34785,20 грн., нараховані проценти за 60 календарних днів - 22686 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» () судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

В задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко