Провадження № 2/183/2105/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилалися на те, що їм на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04 березня 1996 року. Позивачі зареєстровані у вказаній квартирі. Оскільки вищевказана квартира належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної, спільної сумісної власності, то без визначення часток у даній спільній сумісній власності, вважається, що право власності належить їм в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному. 24 лютого 2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення РФ в Україну, позивачі змушені були евакуюватися в більш безпечний регіон, оскільки Сєвєродонецька міська територіальна громада, до якої входить м. Сіверськодонецьк Луганської області невдовзі була окупована, що перешкоджає отриманню підтвердження реєстрації права власності на квартиру за позивачами в БТІ. Позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, однак отримали рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій від 20 травня 2024 року, у зв`язку з тим, що не отримано відповідь на запит від Сєвєродонецької міської військової адміністрації та КП «Сєвєродонецьке БТІ». У зв`язку з чим просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину за кожним квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 02 грудня 2024 року позовна зава залишалася без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано у позивача письмові докази.

Ухвалою суду від 27 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 об`єднані в одне провадження.

Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

На підставі ч. 5 ст. 268, ч. 6 ст. 259 ЦПК України датою ухвалення цього рішення є 28 травня 2025 року.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого.

26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Судом установлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04 березня 1996 року, виданого Сєвєродонецьким ДПП об`єднання «Азот» Луганської області згідно з розпорядженням (наказом) від 26 січня 1996 року № 130, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира під АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Характеристика квартири та її обладнання наведені у Технічному паспорті, який є складовою частиною цього «Свідоцтва». Право власності зареєстровано Сєвєродонецьким БТІ на підставі свідоцтва, записане у реєстрову книгу за № 837 15 квітня 1996 року, про що свідчить відповідний Реєстраційний напис на Свідоцтві про право власності на житло Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою «Сєвєродонецького БТІ» (Т. 1 а.с. 52).

Згідно з технічним паспортом на квартиру від 09 січня 1996 року, квартира АДРЕСА_1 , знаходиться у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло і записана у реєстрову книгу № 837 (Т. 1 а.с. 50-51).

Зазначені свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру надані суду у засвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стельникович А. М. копіях, відповідно до посвідчувального напису нотаріус засвідчує вірність копії оригіналу, в останньому підчисток, дописок, закреслених слів, не застережених виправлень або інших особливостей не виявлено.

30 травня 2015 року ОСОБА_4 уклала шлюб і змінила прізвище на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (Т. 2 а.с. 10).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань

реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Рисак О. О. від 20 травня 2024 року відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки Сєвєродонецьке БТІ, яке є зберігачем інформації щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді до 01.01.2013 року, не підтвердило інформацію, необхідну для такої реєстрації, оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну територію України вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупована Російською Федерацією. (а.с. 69-70).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Наданий позивачами реєстраційний напис на свідоцтві про право власності на житло, у технічному паспорті та на домовій книзі, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права приватної власності за позивачами на спірну квартиру, оскільки позивачами доведено їхнє право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їхнє право власності, у зв`язку з чим, заявлені ними позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Тільки з визначенням часток кожного із співвласників, виникає право спільної часткової власності відповідно до вимог ст. 356 ЦК України. Право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, належить співвласнику, відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 370 та ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки з позовних заяв ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається домовленість позивачів як співвласників квартири про те, що їх частки є рівними, судом не встановлено наявність будь-якого іншого договору щодо спірного майна, підстав для зменшення або збільшення частки кожного співвласника також не знайдено, суд вважає, що частки співвласників у квартирі під АДРЕСА_1 , є рівними. При цьому, суду в достатній мірі наведено необхідність визначення часток саме в судовому порядку через відмову державного реєстратора у реєстрації права власності позивачів в державному реєстрі взагалі. Таким чином позовні вимоги щодо визнання права приватної спільної часткової власності позивачів в рівних частках також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

-ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ;

-ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ;

-ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ;

-Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, , 93400, Луганська обл., м. Сіверськодонецьк, б-р. Дружби Народів, буд. 32.

Рішення суду складено та підписано 28 травня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна