ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1565/25 Справа № 205/6101/24 Головуючий у першій інстанції: Федотова В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Федотової В.М. від 17 жовтня 2024 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року у справі №422/7184/12 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89221,32 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2020 року було винесено ухвалу про заміну сторони стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Відповідач у добровільному порядку вказане рішення не виконував, борг не сплатив, у зв`язку з чим позивачем зроблено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за період невиконання рішення суду, тобто з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року, відповідно до якого інфляційні втрати складають 36045,41 грн., 3% річних 13068,73 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача інфляційні втрати в розмірі 36045,41 грн та 3% річних в сумі 13068,73 грн, а всього 49114,14 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Профіт Капітал», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 49114,14 грн, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року у справі №422/7184/12 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/115926/3167/73 від 1 листопада 2006 року у розмірі 89221,32 грн, яка складається з непогашеної суми кредиту у розмірі 31696,34 грн, несплачених процентів у розмірі 25828,64 грн, заборгованості по пені за порушення строків погашення кредитної заборгованості та пені за порушення терміну погашення відсотків у загальному розмірі 31696,34 грн, а також судовий збір у розмірі 892,21 грн, а разом 90113,53 грн (а.с. 6-7).

18 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги №114/2-28, у тому числі і за кредитним договором № 14/115926/3167/73 від 01 листопада 2006 року (а.с.10-14).

18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором №014/115926/3167/73 від 01 листопада 2006 року та до нього перейшли права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі звернення стягнення (а.с. 15-18).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2020 року було замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (а.с. 8-9).

Позивача зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року у справі №422/7184/12 не є виконаним, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за період з 04.04.2017 року по 23.02.2022 року нараховано інфляційні втрати - 36045,41 грн та 3% річних 13068,73 грн (а.с. 19).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Встановлено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року у справі №422/7184/12 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» грошових коштів - відсутні.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV) в редакції, чинній на час набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, у редакції, що діяла на час набрання судовим рішенням законної сили, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону №606-XIV).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (ч. 3 ст. 23 Закону №606-XIV).

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), яким передбачено пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання протягом трьох років, набув чинності лише 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом №1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону №1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі №905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі №5016/149/2011(17/6), в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі №344/19847/18.

Також установлено, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 23 лютого 2022 року зверталось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 27 березня 2013 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2022 року в задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого листа відмовлено. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили 13.04.2022.

Також, у вказаній вище ухвалі було встановлено, що на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2012 року, судом 27 березня 2013 року було видано виконавчий лист №2/422/4614/2012, який отримано представником стягувача особисто.

Повідомленням державного виконавця Ленінського ВДВС ГТУЮ у м.Дніпропетровську від 10 жовтня 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, виконавчий лист №2/205/1859/2013 було повернуто стягувачеві.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що грошове зобов`язання на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року у справі №422/7184/12 є натуральним, вимога в якому не може бути захищена в примусовому порядку, оскільки стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки кінцевою датою пред`явлення виконавчого листа до виконання було 01 грудня 2014 року.

З даним позовом до суду ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулось 08 травня 2024 року, тобто через більше 9 років з дня закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Будь-яких доказів пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання з грудня 2014 року, поновлення позивачем (стягувачем) строку пред`явлення до виконання вказаного виконавчого документу в судовому порядку - суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено.

Також ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не надано доказів перебування виконавчого листа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби чи у приватного виконавця.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 36045,41 грн та 3% річних у розмірі 13068,73 грн задоволенню не підлягають, адже нараховані ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до вимоги, що існує в натуральному зобов`язанні, яке не може бути захищене в примусовому порядку.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постановах від 18 вересня 2024 року у справі №761/26741/22, від 22 серпня 2024 року у справі №916/735/23.

Обґрунтування місцевого суду про ненадання позивачем доказів наявності у відповідача на момент звернення до суду заборгованості є безпідставними, що однак не призвело до ухвалення незаконного рішення. А тому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 375, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 03 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова