Номер провадження: 22-ц/813/2414/25
Справа № 522/6672/13-ц
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М. 05 вересня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

26 квітня 2024 року від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. до суду надійшло подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавчий лист № 522/6672/13-ц, виданий 22 липня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості по кредитному договору в сумі 24739,63 доларів США та судовий збір в сумі 1977,43 грн.

Малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано у квартирі, належній боржнику за адресою: АДРЕСА_1 , 17 серпня 2019 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

На зазначене майно, як зазначає виконавець, повинно було відбутись стягнення в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом.

На момент звернення до суду, відсутнє правове регулювання, яке дозволяє виконавцю здійснити примусове звернення стягнення на майно, яким користується неповнолітня особа, через отримання дозволу органу опіки і піклування.

З огляду на вищевикладене, приватний виконавець просив надати можливість на стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: квартиру, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким подання задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, не дослідивши належним чином обставини справи, які мають значення для її вирішення, а саме висновок суду першої інстанції про те, що приватний виконавець не звернувся до органу опіки та піклування не відповідає дійсності, оскільки 19 березня 2024 року приватний виконавець звертався до Приморської районної адміністрації ОМР, щодо надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03 квітня 2024 року від Приморської районної адміністрації ОМР було отримано лист за вих.№01-11/473/1, від 29 березня 2024 року, в якому було повідомлено про відсутність підстав для надання дозволу на вчинення правочину щодо звернення стягнення на кв. АДРЕСА_2 , де право користування має вищезазначена малолітня особа. Отже, апелянт вважає, що вказана довідка спростовує твердження суду першої інстанції про те, що приватним виконавцем не надано доказів звернення із заявою до органів опіки та піклування. Також, апелянт посилався на те, що згідно актового запису про народження №1659 від 15 листопада 2018 року, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За ОСОБА_3 зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 нерухоме майно не зареєстроване, отже зазначеною нерухомістю батька, має право користуватися його малолітня донька.

Сторони про розгляд справи на 29 квітня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились, представник ОСОБА_1 та представник ПАТ «Державний ощадний банк України»

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року по справі 522/6672/13 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення боргу було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму заборгованості у розмірі 197743,86 грн., що є еквівалентом 24739, 63 доларів США, та судовий збір в розмірі 1977,43 грн.

27 травня 2014 року Банком отримано виконавчий лист по вищезазначеному рішенню.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року видано дублікат виконавчого листа по справі №522/6672/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості по кредитному договору.

Поновлено строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №522/6672/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. від 08 серпня 20219 року за ВП № 59760916 постановлено відкрити виконавче провадження за виконавчим документом № 522/6672/13-ц, виданим 22 липня 2019 року.

У день винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження були також винесені постанови про арешт майна та коштів боржника, якими накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, що знаходяться на всіх рахунках боржника. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна боржника було внесено до відповідних державних реєстрів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», постанову від 08 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59760916 приватним виконавцем надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.

Таким, чином, незважаючи на обізнаність про відкрите виконавче провадження, ОСОБА_1 декларацію приватному виконавцю не надано, інших дій на здійснення своїх прав чи обов`язків вчинено не було, що є порушенням п. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Приватним виконавцем вжито усі передбачені законом заходи щодо розшуку нерухомого майна боржника та виявлено квартиру загальною площею 43,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 367323259 від 26 лютого 2024 року.

З відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01 травня 2024 року за вих. № 153В/01-24 вбачається, що ОСОБА_1 з 17 квітня 2002 року зареєстрована у кв. АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 - батьку малолітньої ОСОБА_2 .

Згідно з відповіді Департаменту надання адміністративних послуг ОМР від 07 березня 2024 року за вих. № 63елВ/01.24, у кв. АДРЕСА_2 зареєстрована малолітня особа - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є онукою боржника та була зареєстрована в квартирі 17 серпня 2019 року, тобто, через 9 днів після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження № 59760916 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості.

03 квітня 2024 року до приватного виконавця надійшов лист на його звернення від Приморської районної адміністрації ОМР за вих. № 01-11/473/1вих від 29 березня 2024 року, за змістом якого повідомлено про відсутність підстав для надання дозволу на вчинення правочину щодо звернення стягнення на кв. АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , де право користування має вищезазначена малолітня особа.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, у якому фактично проживає боржник.

У зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_1 достатніх коштів та рухомого майна, на яке можна звернути стягнення, приватний виконавець звернувся до суду із даним поданням, у якому просив надати дозвіл на звернення стягнення на належну боржнику квартиру, у якій зареєстрована малолітня дитина.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абз. 7 п. 3 розд. ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Отже, передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливим.

Водночас, законодавство України не визначає порядку надання органом опіки та піклування такої згоди.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в ст. 435 ЦПК України.

Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Зі змісту п. 66-67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 вбачається, що з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо дитина є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. Водночас законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в межах виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що приватний виконавець з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня донька боржника, обґрунтовано звернувся до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази колегія суддів доходить висновку, що судове рішення боржник не виконала, а відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію спірної квартири унеможливлює його виконання. Твердження ОСОБА_1 про те, що сам по собі факт реєстрації місця проживання малолітньої дитини (її онуки) виключає можливість звернення стягнення на належну йому частину нерухомого майна колегія суддів визнає безпідставними та розцінює факт реєстрації місця проживання малолітньої дитини після набрання чинності судовим рішенням та відкриття виконавчого провадження як спосіб уникнути відповідальності, та вважає таку поведінку боржника недобросовісною.

При цьому, колегією суддів враховано, що батьку малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , належить на праві власності кв. АДРЕСА_4 , та вказаним нерухомим майном має право користування дитина, що свідчить про відсутність порушення її прав у разі передачі на реалізацію спірної квартири, що належить боржнику ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення подання, оскільки реєстрація у спірній квартирі малолітньої дитини, яка має інше житло, з метою унеможливлення виконання рішення суду, свідчить про недобросовісність боржника.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував обставини справи що, відповідно, призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку із чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк В.М. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2024 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерія Миколайовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.

Надати дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме - квартиру загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровано малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 02 червня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе