Справа № 172/882/24
РІШЕННЯ

іменем України

29.05.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Тахтарової В.С.,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

22.07.2024 року з Васильківського районного суду Дніпропетровської області до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.

Суддя Покровського районного суду Дніпропетровської області Чорна О.В. ухвалою від 11.11.2024 року прийняла вказану справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 03.04.2025 року судом прийнята відмова ОСОБА_2 від первісного позову, провадження у справі в частині первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини закрите у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Ухвалою суду від 03.04.2025 року судом прийнята відмова ОСОБА_1 від частини позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, провадження у справі в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини закрите у зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог.

Ухвалою суду від 25.04.2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено справу до судового розгляду.

Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів ОСОБА_1 зазначив, що їхня з відповідачкою донька, ОСОБА_3 проживає з ним дуже тривалий час, виключно він та члени його родини займаються вихованням дитини. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що з травня 2024 року їх спільна з відповідачкою донька ОСОБА_4 проживає з ним, за адресою: АДРЕСА_1 у власному будинку. Позивач зареєстрований як ФОП, має дохід і з травня 2024 року самостійно утримує доньку. За весь цей час відповідачка не несла матеріальних витрат по утриманню доньки, проживає окремо, за адресою: АДРЕСА_2 . Шлюб був розірваний у 2016 році і з того часу вони проживають нарізно. За останній рік відповідачка лише одного разу купила дитині смаколиків на 200 грн. і подарувала 1000 грн. на день народження. Вважає, що батьки повинні спільно нести витрати по утриманню дитини, тому просить стягнути аліменти з ОСОБА_2 , починаючи з червня 2024 року. Пояснив, що ОСОБА_4 зараз повністю забезпечується ним, має повністю обставлену кімнату, ноутбук, різні гаджети, шкільні приладдя та одяг.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що дитина дійсно проживає разом з позивачем, починаючи з травня 2024 року, оскільки вони дійшли згоди з цього питання. Пояснила, що зараз працює неофіційно. Той факт, що з травня 2024 року не утримує дитину пояснила тим, що з 2016 по 2024 рік дитина проживала разом з нею і її утримувала вона, а батько не завжди допомагав їй, тому вважає, що буде справедливим, якщо тепер дитину буде утримувати позивач. Позов заперечила.

Позивач ОСОБА_1 заперечив, що не допомагав матеріально дитині протягом 2016-2024 років, пояснивши, що завжди добровільно давав гроші на її утримання, збирав до школи на початку кожного навчального року, однак запідозрив колишню дружину в тому, що вона витрачає кошти на себе, а не на доньку.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.19 копія).

18.04.2016 року рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області по справі №172/302/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 21 серпня 2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №65 розірвано (а.с.6 копія).

Згідно Акту про встановлення фактичного місця проживання №371 від 15.05.2024 року, ОСОБА_3 , 2015 року народження, проживає разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с.17 копія).

З Висновку з психологічного обстеження щодо надання консалтингових послуг здобувачки освіти 3 класу Ліцею №3 Васильківської селищної ради ОСОБА_6 , видно, що дівчинка проживає з батьком (а.с.23 копія).

Крім того, в матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_2 , якою вона віддала на постійне місце проживання свою доньку, ОСОБА_3 , до її тата, ОСОБА_1 , добровільно (а.с.27 копія).

Отже, судом достеменно встановлено, що ОСОБА_3 з травня 2024 року проживає з батьком (позивачем).

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи з наведеного, батьки зобов`язані забезпечити такий рівень життя своєї дитини, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини на рівні, що визначений законодавством.

Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, який повністю утримує доньку, тому потребує матеріальної допомоги з боку матері, яка ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.06.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути 1211,20 грн. судового збору в дохід держави, оскільки позивач звільнениц від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Згідно зі ст.ст. 80,84,91,141,180-183,191 Сімейного Кодексу України та керуючись ст. ст.259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

Рішення підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2025 року.

Суддя: О.В. Чорна

29.05.2025