ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1475/24
Провадження № 2/292/35/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року с-ще Пулини

Пулинського районного суду Житомирської області

головуюча суддя Гуц О.В. секретар судового засідання Риданова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Пулини цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кутлиєва Батира Наркулийовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба в справах дітей Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей без участі матері.

За участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кутлиєва Б.Н.

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кутлиєв Б.Н. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , мотивуючи його тим, що 28 жовтня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №53.

ОСОБА_2 звернулась до Червоноармійського районного суду Житомирської області з позовом про розірвання шлюбу, засідання по справі за № 292/1375/24 призначене на 10 грудня 2024 року на 10 год. 00 хв., позивач щодо розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог не заперечує.

У шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є неповнолітніми.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом не проживають, не ведуть спільного господарства та у фактичних шлюбних відносинах не перебувають, так як ОСОБА_2 має намір переїхати за кордон для подальшого проживання та працевлаштування.

Спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є неповнолітнім, проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні та самостійному вихованні.

Старша неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в м. Києві в Національному авіаційному університеті та проживає в гуртожитку, а коли приїжджає додому, то проживає за місцем проживання батька.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 самостійно виховує дітей необхідно підтвердити факт самостійного виховання та утримання батьком, як основним та єдиним утримувачем неповнолітніх дітей без участі матері.

Встановлення факту визнання самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх сина та доньки без участі матері, необхідно ОСОБА_1 щоб мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів, від імені та в інтересах дітей, оскільки матір дитини має намір виїхати за межі України з метою працевлаштування.

Враховуючи вищевикладене, просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання на 14 год. 30 хв. 08 січня 2025 року, яке було неодноразово відкладено .

Згідно ухвали суду від 20 лютого 2025 року, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 10 хв. 13 березня 2025 року, яке неодноразово відкладалося за клопотанням сторони позивача.

Ухвалою суду від 26.03.2025, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - службу в справах дітей Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області.

Належним чином повідомлений про день та час розгляду справи позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з"явився .

Представник позивача-адвокат Кутлиєв Б.Н. у судовому засіданні позов підтримав , з викладених у ньому підстав та просив даний позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з"явилася, від ОСОБА_2 на адресу суду надійшла письмова заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - службу в справах дітей Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи належним чином повідомлений.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача , вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.10.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 28 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноармійського районного управління юстиції Житомирської області, про що складено відповідний актовий запис №53. Дошлюбне прізвище ОСОБА_2. (а.с.7)

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 10.05.2007 та серії НОМЕР_3 від 07.10.2014 , сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17, 21).

Відповідно до реєстрів Пулинської територіальної громади №2024/013623280, № 2024/013623329 та № 2024/013625821 від 11.11.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 20, 23).

З реєстру Пулинської територіальної громади №2024/013535119 від 08.11.2024 вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає по АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Служби у справах дітей Пулинської селищної ради у своєму повідомленні № 175 від 09.04.2025 на адресу суду зазначає, що висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей надається з метою розв"язання спору між батьком та матір. Такий спір між батьками відсутній , оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету в ході спілкування ОСОБА_1 виявив бажання щоб син ОСОБА_4 проживав з ним , мати дитини проти цього не заперечувала, тобто батьки дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати їх син .

Суд зазначає, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відтак, справи про встановлення факту при наявності спору розглядаються в позовному провадженні.

Позивач у своїй заяві зазначив, що самостійно займається вихованням дітей, однак дана обставина заперечується відповідачкою , що підтверджує наявність між ними відповідного спору, а тому звернувся із вимогою про встановлення факту у позовному провадженні .

Відповідачка у поданій до суду заяві про слухання справи у її відсутності щодо задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачкою, не дослідивши при цьому обставини справи, про що зазначено у постанові Верховного Суду у справі № 675/2136/19 від 25.05.2022 року.

Суд вважає, що визнання відповідачкою позову суперечить чинному законодавству, а тому слід відмовити в прийнятті заяви про визнання відповідачкою позову та дослідити обставини справи.

Так , позивач просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме-факт самостійного виховання неповнолітніх дітей , без участі матері.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

Так, ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком необхідно встановити юридичний факт або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Позивач у поданій заяві зазначає, що неповнолітні діти проживають разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні.

Такі твердження, в силу ст. 141 СК України, суд оцінює критично, оскільки проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, із питанням про позбавлення батьківських прав відповідачки щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач до суду не звертався; доказів притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання нею материнських обов`язків, суду також не надано. Отже, на підтвердження викладених у позові обставин щодо того, що мати дітей- відповідачка у справі усунулась від виконання батьківських обов`язків, суду не надано, а тому твердження позивача, що він самостійно виховує та утримує спільних дітей, суд оцінює критично.

Більше того, позивач не позбавлений права звернутись до суду із вимогою щодо стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 .

Таким чином, суд ввважає, що позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітніх дітей, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом із тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Також суд зауважує, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на те, що позивач не довів, що матір дітей в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своїх дітей, вимога, викладена у позовній заяві є необґрунтованою та доказово не підтверджена.

Керуючись ст.ст. 3, 10-12, 76-80 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.14,15, 121, 141, 150, 157 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кутлиєва Батира Наркулийовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба в справах дітей Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей без участі матері відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. В. Гуц