Справа № 347/162/25
Провадження № 2/347/299/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Книщука Р.М.,

секретаря Додяк А.М.,

представника позивача Бешені Є.С.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів,

в с т а н о в и в :

Представник військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 № 199 від 10.07.2023 року солдату ОСОБА_3 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000грн за період з 01 по 30 червня 2023 року, проте до надходження коштів для виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень, солдат ОСОБА_3 загинув в результаті бойових дій, у зв`язку з чим, вказані грошові кошти після надходження були депонованими. Згодом, а саме 03.08.2023 року, додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за період 01 по 30 червня 2023 року солдата ОСОБА_3 була перерахована на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 - дружини військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією № 5375 від 03.08.2023 року та відомістю до неї.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 № 231 від 10.08.2023 року, ОСОБА_1 , дружині військовослужбовця ОСОБА_3 нараховано додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 31 липня 2023 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 31 липня 2023 року та грошову компенсацію за невикористані 23 календарних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних дні щорічної основної відпустки за 2023 рік солдата ОСОБА_3 , в загальному розмірі 144 419,55 гривень, що підтверджується витягом з відомості № 595 від 10.08.2023 року, платіжними інструкціями № 5476, 5478 та 5479 від 11.08.2023 року та відомістю до них. Згідно із платіжною інструкцією № 5488 від 11.08.2023 року та відомостю до неї 11.08.2023 року, відповідачу повторно, помилково була перерахована додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 30 червня 2023 року солдата ОСОБА_3 з депонованих грошових коштів, які належали до виплати іншому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) 04.08.2023 року на картковий рахунок відповідача, зараховано 98 500,00 гривень, виплачених на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 № 199 від 10.07.2023 року; 12.08.2023 року на картковий рахунок відповідача, зараховано 144 419,55 гривень, виплачених на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 № 231 від 10.08.2023року; 14.08.2023 року на картковий рахунок відповідача, зараховано 98 500,00 гривень, додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 30 червня 2023 року виплачених повторно, помилково. А тому, вважає, що відповідачка зобов`язана повернути на рахунок військової частини НОМЕР_1 помилково перераховану додаткову винагороду у розмірі 98 500,00 грн. Проте, відповідачка на вимогу позивача не реагує, що змусило його звернутися до суду. Просить позов задоволити.

Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили, що чоловік ОСОБА_1 проходив службу в лавах ЗСУ та в результаті бойових дій загинув. Після його смерті відповідачка отримувала грошову компенсацію на її картковий рахунок. Проте, позивачем не доведено, що вона вчинила будь-які дії зловживання або подала недостовірні відомості під час нарахування та виплати їй винагороди як учаснику бойових дій у розмірі 98 500грн. Також відсутні дані про те, що нарахування вказаної суми коштів відбулося внаслідок рахункової помилки. А тому, вважають позовні вимоги необгрунтованими та безпідставними та просять у задоволенні позовної заяви відмовити.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.07.2023р. №199 в п.5 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказу Міністерства внутрішніх справ від 26.01.2023 № 37 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України» вирішено виплатити у розмірі збільшеному до 100000 гривень, військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах, а також військовослужбовцям, які перебувають у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії: за період з 01 по 30 червня 2023 року: стрільцю 3-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу (з охорони об`єкту № 67) НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) солдату ОСОБА_3 (за мобілізацією).

Однак, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 загинув в результаті бойових дій, додаткова винагорода за період з 01 по ІНФОРМАЦІЯ_3 була перерахована на картковий рахунок дружини загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією №5375 від 03.08.2023р. та відомістю до неї.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( по стройовій частині) від 10.08.2023р. №231 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення стрільця 3-го стрілецького відділення стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкта №70) НОМЕР_2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) солдата ОСОБА_3 (за мобілізацією) (Г-143593), у зв`язку зі загибеллю.

У вказаному наказі зазначено, що відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС від 15.03.2018 № 200, виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з 01 по 31 липня 2023 року в розмірі 550 відсотків посадового окладу.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» виплатити грошову компенсацію за невикористані 23 календарних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік.

Також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплатити додаткову винагороду у розмірі збільшеному до 100 000 гривень за період з 01 по 31 липня 2023 року.

На виконання вище вказаного наказу від 10.07.2023р. №199 до матеріалів справи долучені платіжні інструкції від 11.08.2023р., згідно яких відповідачці були виплачені відповідні грошові кошти за призначеннями платежів: грошове забезпечення військовослужбовців, компенсація за невикористану відпустку військовослужбовців та винагорода військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.06.2018 у справі №212/3593/16-ц (провадження 61-60св17), від 20.03.2019 у справі №634/727/16-ц (провадження № 61-21749св18).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала недостовірні дані під час нарахування та виплати їй військовою частиною НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 98 500 грн.

Представник позивача посилається на те, що згідно із платіжною інструкцією № 5488 від 11.08.2023 року та відомістю до неї 11.08.2023 року, відповідачці повторно, помилково була перерахована додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 30 червня 2023 року солдата ОСОБА_3 з депонованих грошових коштів, які належали до виплати іншому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 . В той час в позовній заяві ним зазначено, що 04.08.2023 року на картковий рахунок відповідачки зараховано 98 500,00 гривень, виплачених на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_1 № 199 від 10.07.2023 року та 14.08.2023 року на картковий рахунок відповідачки, зараховано 98 500,00 гривень, додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період з 01 по 30 червня 2023 року виплачених повторно, помилково.

Тобто, представник позивача зазначає різні дати нарахування грошових коштів відповідачці, що унеможливлює виявити який саме документ свідчить про допущену ним рахункову помилку.

Суд бере до уваги і ту обставину, що всі виплати проведені відповідачці на виконання наказу від 10.08.2023р. №231, коли ОСОБА_3 було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із загибеллю. Будь-яких доказів того, що виплата ОСОБА_1 була проведена повторно саме на підставі наказу №199 від 10.07.2023р. матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачкою ОСОБА_1 коштів у розмірі 98 500 грн, як і не встановлено наявності рахункової помилки з боку позивача, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідачки зазначеної суми коштів на рахунок позивача відсутні.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України не підлягають до задоволення.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 265, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення помилково перерахованих коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Р.М. Книщук