Справа № 357/8066/25
Провадження № 2/357/3963/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

"04" червня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, приватного виконавця Бердар Миколи Миколайовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , про скасування постанови приватного виконавця про опис та арешт частин земельних ділянок -

В С Т А Н О В И В:

1. Суть позову.

29.05.2024 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О., приватного виконавця Бердар М.М., треті особи: ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , про скасування постанови приватного виконавця про опис та арешт частин земельних ділянок.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач на підставі двох свідоцтв про право на спадщину є власником 1/2 частин двох земельних ділянок, одна із яких має цільове призначення

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а друга має цільове призначення

- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Обидві земельні ділянки перебувають у приватній спільній частковій власності та знаходяться в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Яблунівка - Агро».

Позивачу стало відомо, що до ТОВ «ЯБЛУНІВКА - АГРО» від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва, Бердара Миколи Миколайовича надійшло повідомлення про проведення земельних торгів суб?єкта переважного права. В даному повідомленні йдеться про те, що Виконавцем здійснюється примусова реалізація 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначена реалізація здійснюється в рамках виконавчого провадження N? 64009937 з примусового виконання виконавчого напису №4731, виданого 22.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Личук Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у розмірі 87 273,56 гривень.

При цьому, позивач звертає увагу суду, що між ним та ТОВ «Кредитні ініціативи» договорів про позику не укладалося, тому він ніяких зобов`язань перед даною установою не має. За результатами пошуку в Автоматизованій системі виконавчих проваджень позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Київської області, Чучкова Михайла Олександровича знаходиться виконавче провадження №64009937.

06.05.2025 року через державний мобільний застосунок Дія, ним було вивантажено постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2020 року по ВП №64009937. Цього ж дня за допомогою ідентифікатора доступу, він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та встановив, що у виконавчому написі, виданому 22.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Личук Т.В., зокрема зазначено, що нотаріус пропонує «стягнути на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» () заборгованість, що виникла за Кредитним договором №14-2006 БВ/ф від 17 серпня 2006 року, (надалі - «Кредитний договір»), який укладений між ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» правонаступник ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», (), та ОСОБА_3 ».

Посилаючись на приписи Конституції України, Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження», Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, позивач просив суд» поновити пропущений строк для оскарження виконавчих дій, вчинених приватним виконавцем Чучковим М.О. 25.11.2024 року по виконавчому провадженню №64009937; скасувати постанову від 25.11.2024 року, винесену приватним виконавцем Чучковим М.О. 25.11.2024 року по виконавчому провадженню №64009937. про опис та арешт 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0024, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1, 9553 га перебуває у приватній спільній частковій власності та 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :05:008:0025, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1, 9553 га перебуває у приватній спільній частковій власності; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова М.О. судові витрати.

2. Приписи матеріального та процесуального права, які застосовує суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації пов`язане поняття цивільної юрисдикції, яку розуміють як компетенцію суду вирішувати справи в порядку цивільного судочинства.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їхнього відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 3 вказаного Закону передбачено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Такий висновок підтверджений у частині 1 статті 74 Закону № 1404-VIII, згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом (в редакції Закону № 4094-IX від 21.11.2024 року).

За приписами частини 1 статті 447-1 сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною 1 статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Тобто, як право на звернення у порядку цивільного судочинства зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 440-IX від 14.01.2020; в редакції Закону №3633-IX від 11.04.2024).

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності) (частина перша статті 287 із змінами, внесеними згідно із Законом № 4094-IX від 21.11.2024).

Можна зробити висновок, що закон передбачає можливість розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця у будь-якому випадку, за виключеннями, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів ДВС та приватних виконавців.

За частинами 1 та 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця чи посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року в справі №678/1/16-ц (провадження № 14-437цс), від 02.10.2019 року в справі №346/79/17 (провадження № 14-471 цс 19) та інших постановах Верховного Суду. Тобто, практика касаційного суду з цього питання є усталеною.

3. Висновки суду.

З огляду на те, що позивач у даній справі подав позов, який випливає з виконання виконавчого документа, виданого приватним нотаріусом, тобто іншою посадовою особою, а не судом, суд доходить до висновків про підвідомчість спору адміністративному суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст.186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

За таких обставин, у відкритті провадження слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України з роз`ясненням позивачу, що даний спір має вирішуватись компетентним судом у порядку адміністративного судочинства.

4. Резолютивна частина.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.186, 272, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Чучкова Михайла Олександровича, приватного виконавця Бердар Миколи Миколайовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 , про скасування постанови приватного виконавця про опис та арешт частин земельних ділянок - відмовити.

Зобов`язати Білоцерківське управління Державної казначейської служби України Київської області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) судового збору, сплаченого ним на рахунок № НОМЕР_2 , за квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН3406 від 08.05.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. П. Цукуров