ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/4713/24 Номер провадження 22-ц/814/2040/25Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №23.02.2024-100000246 від 23.02.2024 у розмірі 10 302 грн, що включає: 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 3 402,00 грн заборгованість за відсотками, 900 грн комісія за надання кредиту.

В обґрунтування позову посилалося на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №23.02.2024-100000246 від 23.02.2024 у розмірі 4 302 гривень 00 копійок, з яких: 3 168,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 134,00 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ТОВ «Споживчий центр» на ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 гривень.

В апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи і обставини позовної заяви і зазначено, що відповідач при укладенні договору не надав документів, які б підтверджували його участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Тому, права на пільгу, як особа, прийнята на військову службу за контрактом, відповідач не має.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що 24.01.2025 відповідачем було сплачено заборгованість у сумі 6 000 грн, що свідчить про підтвердження останнім укладення договору та наявність заборгованості.

Стверджується, що суд першої інстанції невірно розподілив судові витрати.

Зазначається що суд першої інстанції залишив поза увагою висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, за змістом яких у цій справі суд мав закрити провадження у частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредита (6 000 грн), вирішивши спір за іншими позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Данильчук С.Г., представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву вказує, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 25.01.2024, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 72 від 03.01.2025, однак на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 03.11.2022 прийнятий у Збройні Сили України на військову службу за контрактом та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, а тому має право на звільнення від сплати пені, штрафних санкцій і процентів за користування кредитом, отриманим за кредитним договором, а товариство зобов`язане було припинити їх нарахування.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2024 між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір (оферта) № 23.02.2024-100000246 строком на 42 дні зі сплатою відсотків (фіксована процентна ставка) 1,35 % на день. Сума кредиту 6 000,00 грн, строк дії - до 04.04.2024. (а.с.8-15).

На виконання умов кредитного договору позивачем перераховано позичальнику на зазначений ним розрахунковий рахунок 6 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 23.02.2024 (а.с.17).

Пунктом 3.2. договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за станом на 04.04.2024 утворилась заборгованість у розмірі 10 302,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 402,00 грн - заборгованість за відсотками, 900,00 грн - комісія за надання кредиту (а.с.18).

Як вбачається з довідки ВЧ НОМЕР_1 від 03 січня 2025 року № 72, ОСОБА_1 є військовослужбовцем цієї частини з 25 січня 2024 року по теперішній час (а.с.37).

З копії військового квитка серія НОМЕР_3 , виданого на ім?я ОСОБА_1 , вбачається, що останній з 06.10.2021 перебуває у розпорядженні ВЧ НОМЕР_2 (а.с.38-39).

З копії посвідчення серії НОМЕР_4 від 23 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дії та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій (а.с.59).

Як вбачається з копії платіжної інструкції, 24.01.2025 ОСОБА_1 сплачено 6 000 грн в рахунок оплати по кредитному договору № 23.02.2024-100000246 (а.с.61 зворот).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів наявності додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена одноразова комісія, їх переліку та докази їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Позивач змінив позовні вимоги у зв`язку з оплатою відповідачем суми заборгованості в розмірі 6 000,00 грн та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 302 грн 00 коп., що включає: 3 168,00 грн заборгованість за тілом кредиту і 1 134,00 грн заборгованість за відсотками.

Разом з тим, кредитний договір не містить положень щодо порядку та черговості зарахування сплачених коштів кредитором.

З урахуванням того, що умова кредитного договору щодо сплати позичальником комісії є нікчемною та позивачем неправомірно нараховувалися відповідачу, як військовослужбовцю, проценти за користування кредитом, тому сплачена відповідачем сума заборгованості підлягає зарахуванню в рахунок погашення основної суми заборгованості, таким чином, відповідачем погашена сума заборгованості в розмірі 6 000,00 грн тіло кредиту.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідач, підписавши кредитний договір, не лише погодив умови договору, але й скористався кредитними коштами

Відповідач не заперечує отримання кредитних коштів, однак заперечує наявність заборгованості у зв?язку зі сплатою заборгованості в повному обсязі та наявністю у нього пільг, поширених на військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач, укладаючи кредитний договір, не повідомив позивача про наявність у нього пільг, передбачених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», хоча відповідно до п.6.2. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) мав це зробити, проте невиконання відповідачем такого обов?язку не може слугувати підставою для незастосування судом норм ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин, адже Закон гарантує відповідачу таку пільгу незалежно від обізнаності про неї кредитодавця.

Суперечлива поведінка відповідача неповідомлення кредитодавця про наявність у нього пільги, може бути підставою для іншого виду відповідальності, водночас, від сплати процентів він звільнений в силу вимог закону, що не може бути проігноровано апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , отримав 6 000 грн кредитних коштів і 24.01.2025 сплатив на рахунок ТОВ «Споживчий центр» 6 000 грн (а.с.61 зворот).

Отже, враховуючи встановлені обставини, приписи ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», слід виходити з того, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість в повному обсязі за договором № 23.02.2024-100000246 від 23.02.2024.

Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 сплатив заборгованість після подачі позову до суду і сторона позивача лише зменшила розмір позовних вимог, тобто на момент винесення рішення існував спір між сторонами.

Заперечення ТОВ «Споживчий центр» щодо правильності нарахування та стягнення з товариства витрат, понесених відповідачем на послуги з правничої допомоги, не є обгрунтованими, оскільки не містять заперечень щодо співмірності суми, яку просив стягнути відповідач, а відповідно постанови ВС від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи та за відсутності обгрунтованих заперечень.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов