Номер провадження: 22-ц/813/2401/25
Справа № 521/5744/24
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 серпня 2024 року у складі судді Мазун І.А,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у серпні 2022 року вона дізналася, що приватним виконавцем Краканом Р.О., відносно неї було відкрито виконавче провадження № 69592701 з примусового виконання виконавчого напису № 2145 від 05.08.2022 року, виданого приватним нотаріусом ОмНО Фроловою Р.В. про звернення стягнення на автомобіль марки «BMW», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить їй, з метою задовольнити вимоги ОСОБА_2 в розмірі 248 676,00 гривень. Крім цього, 09.08.2022 року приватним виконавцем Краканом Р.О. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

Починаючи з 09.08.2022 року позивач був позбавлений право користуватися автомобілем марки «BMW», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із виконавчим написом № 2145 від 05.08.2022 року, виданим приватним нотаріусом ОмНО Фроловою Р.В., ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси для оскарження виконавчого напису № 2145 від 05.08.2022 року.

В подальшому заочним рішенням Київського районного суду по справі № 947/18314/22 від 11.05.2023 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 05.08.2022 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстрований в реєстрі за №2145, боржником за яким є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 .

Внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 , що призвело до тимчасової втрати транспортного засобу, легкового автомобіля «BMW», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , вона була вимушена орендувати автомобіль у ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» для задоволення своїх потреб у пересуванні, тому, між ОСОБА_1 та ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу від 10.08.2022 року, згідно якого ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» надав у платне користування ОСОБА_1 автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року. В період оренди авто з 08.08.2022 року по 29.06.2023 року (тобто підчас незаконного позбавлення автомобіля) ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» суму у розмірі 113 400.00 грн. Також посилаючись на неповноцінність життя та необхідність вирішувати проблеми з пересуванням, позивач вважає що їй була спричинена моральна шкода в розмірі 40 000 грн.

Незаконні дії ОСОБА_2 призвели до понесення матеріальної та моральної шкоди з боку позивача, а тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати суму в розмірі 153 400.00 грн. з яких:- 40 000 грн моральна шкода (завдана незаконним вилученням авто); - 113 400 грн. матеріальна шкода ( виникла через незаконну тимчасову втрату транспортного засобу, легкового автомобіля «BMW».) Зазначає, що під час незаконного арешту позивачу було завдано непоправної моральної шкоди, що виразилась у тривалих душевних стражданнях у зв`язку з відсутністю легкового автомобіля «BMW», 2007, оскільки вказане вплинуло на організацію її життя, неможливість користування автомобілем, змусило докладати додаткові зусилля для поновлення попереднього образу життя. Тривале позбавлення автомобіля вплинула і на сімейні стосунки позивача, змінило ритм життя.

Посилаючись на вищевикладене, просила стягнути з відповідача 113 400 грн. матеріальної шкоди, 40 000грн. моральної шкоди, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000грн.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 просив в його задоволенні відмовити.

Вказував, що помилковими є застосування положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» до спірних правовідносин. Матеріальна шкода у розмірі 113 400 грн. та моральна шкода у розмірі 40 000 грн., які нібито були завдані позивачеві не підтверджується належними та допустимими доказами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення, стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1534 грн.

Рішення мотивовано тим, що суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між зверненням ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з позивача і збитками, які просить стягнути позивач з відповідача. Крім того, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.01.2024р. по справі №947/18739/22 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 185240,73грн. Вказане рішення залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.07.2024 р.

Суд першої інстанції вважав сумнівним факт, що 09.08.2022 р. між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року, а вже 10.08.2022 р. вказаний транспортний засіб було передано в найм (оренду) позивачу і взагалі чи використовувала позивач зазначений транспортний засіб.

Позивачем не надано жодного доказу на спричинення непоправної моральної шкоди, що виразилась у тривалих душевних стражданнях у зв`язку з відсутністю легкового автомобіля «BMW» а також не було підтверджено того, що це якось вплинуло на організацію її життя, неможливість користування автомобілем, змусило докладати додаткові зусилля для поновлення попереднього образу життя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, щов суді першої інстанції сторонами не заперечувалось, що транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з 09.08.2022р. по 19.05.2023р. знаходився на штрафмайданчику. Однак не дивлячись на те, що звернення ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. про вчинення виконавчого напису, надання ним неправдивих відомостей та подальше накладення арешту та звернення стягнення на автомобіль марки «BMW», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі чого транспортний засіб марки «БМВ» знаходився на штрафмайданчику, суд не вбачав причинно-наслідкового зв`язку цих дій. Зазначає, що висновки суду про те, що сумнівним є той факт, що 09.08.2022р. між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року, а вже 10.08.2022р. вказаний транспортний засіб було передано в найм (оренду) позивачу і взагалі чи використовувала позивач зазначений транспортний засіб, є необґрунтованими, оскільки під час того як у ОСОБА_1 вилучили автомобіль, 08.08.2022 вона звернулась до працівника ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» для підібрання автомобіля для оренди. На наступний день, а саме 09.08.2022р. працівник ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» знайшов підходящий під критерії вибору ОСОБА_1 автомобіль PEUGEOT, модель 307, 1997 року, який належав знайомій працівника ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» ОСОБА_3 , а тому в подальшому між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_3 укладено договір найму (оренди) вище вказаного транспортного засобу, щоб в подальшому здійснити оренду між ОСОБА_1 . Крім цього, так як по сьогоднішній час договори оренди укладеним між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_3 , та в подальшому між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_1 не скасовані, та по сьогоднішній день ні в якій інстанції не оскаржуються, суд при прийняті рішення спирався лише на сумнів, хоча законних доводів не наводив.

Доводи скарги також мотивовані тим, що безпідставне вилучення легкового автомобіля (на підставі скасованого виконавчого напису) «BMW», 2007, призвело до душевних страждань та негод. В даному випадку дії відповідача, призвели до неможливості користуватись автомобілем, банківськими картками, вести активний спосіб життя, весь час позивачка була змушена надавати додаткові зусилля для вирішення проблеми, а також неодноразово відвідувала психолога. При цьому відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував та поводив себе зухвало, не дивлячись на свою вину у вилученні автомобіля. Постійні відмови відповідача спричинили позивачу стресу та роздратування, напередодні новорічних та Різдвяних свят він був обмежений у звичній можливості пересуватися власним транспортним засобом. Внаслідок вилучення автомобіля, у позивача з`явилася роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із відсутністю автомобіля, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів.

15.05.2025 року від адвоката Жекало І.С., діючого від імені ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення прави до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 були надані в борг грошові кошти у розмірі 184646грн., що еквівалентно 6678 дол.США, на строк до 27.11.2021р. Даний договір був безвідсотковим, укладений між фізичними особами, без мети здійснення підприємницької діяльності (надання будь-яких послуг тощо). (а.с.44)

Додатковою угодою від 27.11.2021р. до договору позики №О270521-01 від 27.05.2021р. укладено зміну та доповнення умов договору позики №О270521-01 від 27.05.2021р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про внесення змін до п.1,5,6.1 договору, виклавши їх в наступній редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 188441 грн.50коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього договору еквівалентно 6890 дол.США, встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 6890 дол.США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.05.2022р. та визначеним графіком погашення.(а.с.48-49)

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань 27.10.2021 року сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В., зареєстрований в реєстрі за №1152, предметом якого був транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .(а.с.53-58)

В подальшому, внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань за вказаним договором позики, 05.08.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2145, яким було звернуто стягнення на належний їй транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий ОСОБА_2 в заставу за договором застави транспортного засобу від 27.05.2021року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики на користь ОСОБА_2 , яка складала в сумі 248676,00 грн., та нарахована за період з 28.02.2022 року по 27.05.2022 року. Даний виконавчий напис був вчинений на підставі договору застави транспортного засобу від 27.05.2021року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в забезпечення виконання останньою зобов`язань за договором позики №О270521-01 від 27.05.2021 року. (а.с.52)

Зазначений виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Кракан Руслана Олеговича, ВП 69592701, в рамках якого останнім винесені постанови: про розшук майна боржника від 08.08.2022 року; про арешт майна боржника від 08.08.2022 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 08.08.2022 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.08.2022 року.

Заочним рішенням Київського районного суду від 11.05.2023 року по справі №947/18314/22 вказаний виконавчий запис був визнаний таким, що не підлягає виконанню та автомобіль був повернутий ОСОБА_1 (а.с.89-102)

Згідно договору найму (оренди) транспортного засобу від 10.08.2022 року, укладеного між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_1 ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» надав у платне користування ОСОБА_1 автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року. Відповідно до п.3.1 вказаного договору плата за користування наймачем об`єктом (автомобілем) встановлена сторонами у розмірі 350грн. за кожний день користування , які наймач зобов`язується виплатити до 31.12.2024р. Вказаний транспортний засіб перебував у користуванні ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу від 09.08.2022р., укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА».(а.с.14-15, 103-106)

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 10.08.2022 року наймодавець передав, а наймач отримала автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року.(а.с.8)

Відповідно до акту повернення транспортного засобу від 29.06.2023 року наймач повернув, а наймодавець прийняв автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року, а також була розрахована сума оренди транспортного засобу - 113 400 грн. за 324 дні. (з 10.08.2022р. по 29.06.2023р.) (а.с.9)

Сторонами не заперечується, що транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з 09.08.2022р. по 19.05.2023р. знаходився на штрафмайданчику.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного колексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку з незаконними діями ОСОБА_2 їй було завдано матеріальної шкоди, яку остання оцінює в розмірі 113 400 грн., які нею були понесені у зв`язку з незаконною тимчасовою втратою транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Апелянт вказувала, що на підставі виконавчого напису №2145 від 05.08.2022 року, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 була позбавлена права користування автомобілем, у зв`язку з чим вимушена була орендувати в період з 08.08.2022 року по 29.06.2023 року в ТОВ «Феміда та Немезіда» авто. Таким чином, незаконні дії відповідача завдали їй матеріальної шкоди.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Як було встановлено матеріалами справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 були надані в борг грошові кошти у розмірі 184646грн., що еквівалентно 6678 дол.США, на строк до 27.11.2021р. Даний договір був безвідсотковим, укладений між фізичними особами, без мети здійснення підприємницької діяльності (надання будь-яких послуг тощо). (а.с.44)

Додатковою угодою від 27.11.2021р. до договору позики №О270521-01 від 27.05.2021р. укладено зміну та доповнення умов договору позики №О270521-01 від 27.05.2021р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про внесення змін до п.1,5,6.1 договору, виклавши їх в наступній редакції: позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 188441 грн.50коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього договору еквівалентно 6890 дол.США, встановленим на момент укладення даного договору, в свою чергу позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором буде відповідати еквіваленту 6890 дол.США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.05.2022р. та визначеним графіком погашення.(а.с.48-49)

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань 27.10.2021 року сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежаном А.В., зареєстрований в реєстрі за №1152, предметом якого був транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .(а.с.53-58)

В подальшому, внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх боргових зобов`язань за вказаним договором позики, 05.08.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2145, яким було звернуто стягнення на належний їй транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий ОСОБА_2 в заставу за договором застави транспортного засобу від 27.05.2021року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики на користь ОСОБА_2 , яка складала в сумі 248676,00 грн., та нарахована за період з 28.02.2022 року по 27.05.2022 року. Даний виконавчий напис був вчинений на підставі договору застави транспортного засобу від 27.05.2021року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в забезпечення виконання останньою зобов`язань за договором позики №О270521-01 від 27.05.2021 року. (а.с.52)

Зазначений виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Кракан Руслана Олеговича, ВП 69592701, в рамках якого останнім винесені постанови: про розшук майна боржника від 08.08.2022 року; про арешт майна боржника від 08.08.2022 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 08.08.2022 року; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.08.2022 року.

Тобто, між сторонами були зобов`язальні правовідносини, в яких позивачка була боржником та внаслідок неналежного нею виконання своїх зобов`язань, ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Предметом договору застави був транспортний засіб марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, відповідно до п. 24 Договору застави від 27.05.2021 року звернення стягнення може здійснюватися на вибір заставодержателя в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Тобто, ОСОБА_2 скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, в спосіб, який було узгоджено між сторонами правочину.

З вказаного слідує, що дії ОСОБА_2 про звернення до приватного нотаріуса за виконавчим написом не були протиправними та такими, що завдали матеріальну шкоду ОСОБА_1 .

Так дійсно, заочним рішенням Київського районного суду від 11.05.2023 року по справі №947/18314/22 вказаний виконавчий запис був визнаний таким, що не підлягає виконанню та автомобіль був повернутий ОСОБА_1 (а.с.89-102)

У мотивувальній частині заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року по справі №947/18314/22 зазначено, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, на який запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, оскільки сума заборгованості за позикою не відповідає реальній сумі, що свідчить про нарахування пені, стягнення якої заборонено законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищезазначене, вірними є висновки суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні причинно-наслідкові зв`язки між зверненням ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з позивача і збитками, які просить стягнути позивач з відповідача.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2024р. по справі №947/18739/22, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.07.2024 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 185240,73 грн.(а.с.114-117)

Тобто, вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу були правомірними, однак ОСОБА_1 не погоджувалась з розміром заборгованості, на підставі й чого було скасовано виконавчий напис нотаріуса. Разом з тим викладене не свідчить про виконання нею зобов`язання.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що безпідставними є посилання суду першої інстанції про сумнівність факту укладення договору найму (оренди) транспортного засобу.

Як встановлено, 10.08.2022 року між ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» та ОСОБА_1 було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу. ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» надав у платне користування ОСОБА_1 автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року. Відповідно до п.3.1 вказаного договору плата за користування наймачем об`єктом (автомобілем) встановлена сторонами у розмірі 350грн. за кожний день користування, які наймач зобов`язується виплатити до 31.12.2024р. Вказаний транспортний засіб перебував у користуванні ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА» на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу від 09.08.2022р., укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «ФЕМІДА ТА НЕМЕЗІДА».(а.с.14-15, 103-106)

Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 10.08.2022 року наймодавець передав, а наймач отримала автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року.(а.с.8)

Відповідно до акту повернення транспортного засобу від 29.06.2023 року наймач повернув, а наймодавець прийняв автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, 1997 року, а також була розрахована сума оренди транспортного засобу - 113 400 грн. за 324 дні. (з 10.08.2022р. по 29.06.2023р.) (а.с.9)

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Оскільки матеріали справи не містять доказів недійсності договору оренди транспортного засобу від 09.08.2022 року, колегія суддів вважає помилковими посилання суду про його сумнівність, тому висновки про це підлягають виключенню.

Також, не підтвердженими є доводи апеляційної скарги про спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті третьому постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною другою пункту п`ятого вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої пункту дев`ятого зазначеної вище Постанови, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Судом не встановлена неправомірність дій відповідача, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не у повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 серпня 2024 року змінити, шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, в решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 03.06.2025

Головуючий

Судді: