РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 року0 м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участі секретаря судового засідання Лайчук В.В.,

представника ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Житомирі, цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1500, 00 грн майнової шкоди, яка виразилась в оплаті вартості виконаних робіт по відновленню попереднього стану входу в прибудову, шляхом прибирання цегли та щебневого відсіву. Просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «КАМЕРА.ЮА» на оплату товару та робіт по установці камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 10473 грн. Просила зобов`язати відповідача демонтувати металеву арматуру у отворі підлоги ганку, демонтувати конструкцію із досок та кам`яної цегли, відновити попередній стан ганку прибудови до нежитлових приміщень загальною площею 53, 1 та 20, 2 кв.м. першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У разі невиконання відповідачем покладеного обов`язку ОСОБА_3 демонтувати металеву арматуру, демонтувати конструкцію з досок та кам`яної цегли та відновити попередній стан ганку прибудови з послідуючим стягненням витрат з ТОВ «Трансорендсервіс»; стягнути з відповідача на свою користь 50000, 00 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 21.11.2024 та 22.11.2024 керівник відповідача Загільський здійснив дії щодо блокування вхідних дверей прибудови позивача шляхом закладання цеглою та засипанням щебнем. Окільки позивачу необхідно було відновити попередній стан входу в прибудову, третя особа виконала об"єм робіт, а саме звільнила двері входу від цегли та щебня та за виконану роботу позивач передала треті особі кошти в розмірі 1500,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, факт передачі коштів підтверджується розписками.

Крім того, 24.11.2024 керівник відповідача Загільський здійснив встановлення металевої арматури, а 28.11.2024 на ганку біля дверей прибудови позивача встановив зацементовану конструкцію з використання досок та кам"яної цегли всередині конструкції встановив відро з сосною , чим обмежив доступ до майна позивача та зіпсував вхідні двері. Такими діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди.

Ухвалою від 16.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

30.12.2024 відкрито провадження у справі.

10.02.2025 позивачем подано клопотання про передачу справи для об"єднання зі справою провадження у якій було відкрито раніше, а саме до справи 295/13933/24 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про зобов"язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 7-8 ст. 188 ЦПК України про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Оскільки, об"єднання справ є правом суду, ухвала суду суддею який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі про об"єднання в одне провадження не приймалась, тому справа 295/18522/24 не передавалась на розгляд іншому судді.

10.02.2025 позивачем подано клопотання про витребування доказів, а саме витребування у Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області матеріалів перевірки за заявою Корчевної від 24.11.2024 та 25.11.2024 на неправомірні дії керівника ТОВ "Транссервіс Загільського Ю.М. При цьому в цей же день 10.02.2025 позивач заявляє клопотання про приєднання до справи доказів, а саме копії звернень від 20.01.2025, 27.01.2025 та пояснення відповідача.

Протокольною ухвалою від 26.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання про витребовування доказів, оскільки позивачем не надано доказів, про те, що остання зверталась до управління та її було відмовлено в наданні таких документів.

Позивач в жодне з судових засіданнь не з"явилась, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовні заяві просила розглянути справу без її участі.

В судовому засіданні, за участі представника відповідача, останній заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що предметом позову є самочинне нерухоме майно, у позивача не виникло права власності на дане майно. Позивачем не доведено наявність протиправних дій, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Вимога про стягнення моральної шкоди не підтверджена допустимими доказами, не конкретизована в чому вона проявилась.

Третя особа - ОСОБА_2 за його участі в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову.

Вислухавши представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з вимогами частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02.04.2024 в справі № 295/11891/20 за позовом ТОВ «Трансорендсервіс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, встановлено, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_5 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_6 , є співвласниками нежилих приміщень на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , площею 53,1 кв.м. та 20,2 кв.м.

ТОВ «Трансорендсервіс» на праві власності належать підвальні приміщення загальною площею 123,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожне з нежитлових приміщень, які належать сторонам в справі мають власний окремий вихід у двір будинку.

За результатами розгляду справи № 295/11891/20 задоволені позовні вимоги ТОВ «Трансорендсервіс» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як спадкоємиці після смерті ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (як правонаступника ОСОБА_6 ) за власний рахунок знести прибудову до нежилих приміщень, загальною площею 53,1 кв.м. та 20,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного судового рішення встановлено порушення прав ТОВ «Трансорендсервіс», як власника нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , захист яких полягає у знесенні самочинно здійсненої прибудови відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

В позовні заяві позивач зазначила, що 21.11.2024 керівник відповідача Загільський заклав кам"яною цеглою вхід до дверей прибудови позивача внаслідок чого вид дверей було зіпсовано. 22.11.2024 керівник відповідача Загільський засипав щебневим відсівом ганок біля розблокованих до цього від каміння дверей прибудови. Для усунення наслідків протиправних дій позивач вимушена була звернутись до третіх осіб по виконанню робіт для звільненню входу від перешкод та понесла витрати в розмірі 1500,00 грн.

Крім того, керівник відповідача встановив металеву арматуру у отворі підлоги ганку біля нежитлових приміщень загальною площею 53, 1 кв.м. та 20, 2 кв.м. першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , встановив конструкцію із досок та кам`яної цегли.

На підтвердження вказаних подій позивач надала відеозапис ( а.с. 13). Зі змісту відеозапису, вбачається, що особа чоловічої статі здійснює дії на ганку будівлі та рухається вздовж будинку, висловлює певні незадоволення. Позивачем долучено до матеріалів справи зображення дверей закладених цеглою ( а.с.20), фото дверей з щебнем( а.с. 22), фото дверей закладених цеглою з вставленою сосною ( а.с. 24).

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02.04.2024 в справі 295/11891/20 встановлено, що прибудова до нежилих приміщень, загальною площею 53,1 кв.м. та 20,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, та зазначена прибудова перешкоджає доступу, а саме унеможливлює доступ, до нежитлових приміщень підвального поверху, загальною площею 123,7 кв.м., які є вбудованими в житловий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки частина прибудови влаштована над сходами, що ведуть від приміщення, у якому заходиться вихід на вулицю з належних ТОВ "Трансорендсервіс" підвальних приміщень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду достовірних та належних доказів, що прибудова до нежитлових приміщень на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , площею 53,1 кв.м. та 20.2 кв.м. належить позивачу на праві власності, тому відсутні підстави вважати, що відповідачем поршуються законні права позивача. З долучених до матеріалів справи фото неможливо втановити чітку ідентифікацію, що саме вони відображають, а саме місце, час, та осіб які вчинили дії які просить встановити позивач.

Судом не встановлено, що саме права позивача були порушені та підлягають захисту, тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення 1500,00 грн. та зобов"язання відповідача демонтувати металеву арматуру у отворі підлоги ганку, демонтувати конструкцію із досок та кам`яної цегли, відновити попередній стан ганку прибудови до нежитлових приміщень загальною площею 53, 1 та 20, 2 кв.м. першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії ( бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася лише на ту обставину, що протиправність дій відповідача призвела до моральних страждань. Слід зазначити, що сприйняття позивачем, як завдання моральної шкоди вчинення, на думку позивачки, неправомірних дій відповідачем, не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачці моральної шкоди та не звільняє її від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивач зобов`язана довести настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№826/10460/16 від 03.10.2019 року, №804/6922/16 від 31.07.2019 року та інші).

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Зазначаючи про моральні страждання та тяжкий психоемоційний стан, позивачка не обґрунтувала належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач здійснив на думку позивача неправомірні дії.

Відтак суд вважає, що позивачка не довела, що дії відповідача призвели до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, негативного психоемоційного стану, що досягнуло такого рівня страждання або приниження, які заподіяли позивачу моральну шкоду.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, що підтверджують заподіяння її сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди на користь позивача, оскільки у останньої не виникло право на відшкодування шкоди.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на встановлення камери відеоспостереження

23.05.2025 позивач подала заяву про залишення позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на встановлення камери відеоспостереження без розгляду.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зі змісту вказаної норми права на стадії розгляду справи по суті, таке право у позивача відсутне, за таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про залишення позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на встановлення камери відеоспостереження без розгляду.

Матеріали справи не містять відомостей та доказів що позивач є в належний спосіб уповноваженим представником ТОВ "КАМЕРА. ЮА" та має право від імені вказаної особи звертатись до суду з вимогами майнового характеру, тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вимоги про стягнення з ТОВ "Трансорендсервіс" на користь ТОВ «КАМЕРА.ЮА» на оплату товару та робіт по установці камери відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 10473 грн. відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 76-82, 137, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, про стягнення з ТОВ "Трансорендсервіс" на користь ТОВ «КАМЕРА.ЮА» коштів на оплату товару та робіт по установці камери відеоспостереження.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_3 , міце реєстрації - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансорендсервіс», місцезнаходження м. Житомир, вул. Кибальчича, 11,

Треті особи

- ОСОБА_4 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , НОМЕР_2

- ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , РНОКПП не відомий

Повний текст рішення складено 09.06.2025

Суддя Л.М. Чішман