Справа № 473/1476/25
РІШЕННЯ

іменем України

"09" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретарів судового засідання Гоженко В.О., Мовчанюк М.Д., відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

у березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 33280,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 грудня 2019 року між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 200237413, відповідно до якого банк відкрив поточний рахунок у гривні, випустив на ім`я відповідачки платіжну картку зі встановленим банком на власний розсуд лімітом кредитних коштів, в межах якого вона мала право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Також сторони погодили умови договору про надання та використання платіжної картки, зокрема, процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 48% річних.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL1N426202/1, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 200237413 від 11 грудня 2019 року.

Позичальниця свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 33280,02 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 18397,71 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14882,31 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки в повному обсязі

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

10 квітня 2025 року від відповідачки ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що матеріали справи не містять: кредитного договору від 11 грудня 2019 року; належного розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням фактично отриманих та використаних відповідачкою коштів; належних доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача (наданий на підтвердження цієї обставини договір про відступлення прав вимоги є нікчемним з огляду на відкликання банківської ліцензії АТ «Банк Форвард», неповідомлення відповідачки про заміну кредитора в зобов`язанні).

18 квітня 2025 року представниця позивача ОСОБА_2 надіслала відповідь на відзив, у якій не погодилася з доводами відзиву. При цьому вказувала, що матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо укладення між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, його умов, погодження їх сторонами правочину, неналежного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань, а також розміру заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідачка не надала жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Крім цього, представниця позивача вказувала, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги АТ «Банк Форвард» перебував у процедурі ліквідації, а тому укладення вказаного договору здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вказаний договір недійсним не визнаний у передбаченому законом порядку.

В судове засідання представниця позивача Сироватка С.В. не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не визнала.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 11 грудня 2019 року звернулася до АТ «Банкт Форвард» з метою отримання банківських послуг, подавши банку заяву (оферту) № 200237413, в якій, зокрема, виявила бажання укласти договір про надання та використання платіжної картки, відкрити поточний рахунок у гривні, випустити на її ім`я платіжну картку зі встановленим банком на власний розсуд лімітом кредитних коштів, в межах якого вона має право здійснювати операції з використання картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

Згідно цієї заяви акцептом оферти ОСОБА_1 банком є відкриття на ім`я відповідачки рахунку карти, а строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в умовах по карткам).

Також у заяві сторони договору погодили його умови про надання та використання платіжної картки, а саме: найменування продукту: кредитна картка КОКО КАРД MasterCard Noname; рахунок картки: НОМЕР_1 , процентна ставка - 48% річних, валюта рахунку картки гривня.

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Банк Форвард» із заявою про відкриття поточного рахунку. Також вона отримала платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтвердив власноручним підписом у заяві (оферті) та розпискою про отримання картки від 11 грудня 2019 року, згідно якої термін дії картки - 30 вересня 2024 року.

Отримання та використання відповідачкою кредитних коштів відображені у виписках по особовому рахунку позичальниці.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 24 липня 2024 року відповідачка має заборгованість у загальному розмірі 33280,02 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 18397,71 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14882,31 грн.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард», від імені якого діяв виконуючий обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард», відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 276 від 07 березня 2023 року, та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL1N426202/1, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 200237413 від 11 грудня 2019 року.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).

В зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

При цьому, неповідомлення первісним кредитором боржника про відступлення прав вимоги за договором новому кредитору не є підставою для невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань, оскільки наслідком такого є виключно право боржника здійснити платіж (погасити заборгованість) на користь первісного кредитора (ч. 2 ст. 1082 ЦК України).

Таким чином, копії договору про відступлення прав вимоги та витягу з реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються (додаток № 1 до Договору) є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

У даній справі договір відступлення праві вимоги у встановленому законом порядку відповідачкою не визнавався недійсним.

Разом з тим, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19).

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на користь первісного кредитора, ні його правонаступника. Доказів на спростування наведеного, відповідачкою не було надано суду.

Як зазначалося вище, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка має заборгованість у загальному розмірі 33280,02 грн.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим відповідачкою не спростовано розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надано доказів його неправильності або альтернативного розрахунку.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року в справі № 904/2104/19 наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Тому вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачки в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2422,40 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ідентифікаційний код 35234236, заборгованість за кредитним договором № 200237413 від 11 грудня 2019 року в розмірі 33280,02 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 18397,71 грн, заборгованість за процентами в розмірі 14882,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ідентифікаційний код 35234236, судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В Лузан