ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Баршакова О. В. на ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу №727/12851/24 передано до Покровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху до усунення недоліків позовної заяви шляхом надання доказів, які підтверджують місце проживання (перебування) відповідачки.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Посилаючись на те, що сторони до початку російської агресії проживали в АДРЕСА_1 і позивач був вимушений виїхати в м. Чернівці, зареєстрований в якості переміщеної особи, відповідачка залишила Україну і відсутнє будь-яке спілкування.

Крім того, на теперішній час, Луганська область знаходиться поза юрисдикцією України та згідно Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільний, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року державні органи з 23.12.2022 року не мають можливості направлення запиту для отримання відповідної інформації про місце реєстрації відповідачки, тобто позивач позбавлений можливості надання даного доказу, який вимагає суд.

Вважає, що вимога судді безпідставна, в даному випадку необхідно застосування декларативного принципу за заявою позивача, який повідомив про місце останнього проживання відповідачки, адже іншим шляхом підтвердити даний факт наразі неможливо, а повернення позовної заяви обмежує його право на звернення до суду, що гарантовано Конституцією України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву,суд першої інстанції виходив із того, що з матеріалів позовної заяви не вбачається можливим встановити, що останнє відоме зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача, чи місцезнаходження її майна знаходиться на території Слов`яносербського району Луганської області. Вказані недоліки позбавляють можливості суд визначити підсудність вказаної справи, саме за Покровським районним судом Дніпропетровської області, з урахуванням зміни підсудності.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. Якщо заявник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважаться неподаною і повертається заявникові.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем копії ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання позивачем вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Суд першої інстанції вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки з позовної заяви вбачається, що відповідачкою у справі є громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації якої у позові зазначається за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно відповіді ДМС України №6.2-48/6-25 від 02.01.2025 року, місце проживання ОСОБА_2 не встановлено.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 09 січня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 адвокат Баршаков О.В. надіслано до суду клопотання, у якому просить відкрити провадження у справі, оскільки позивач позбавлений можливості надати доказ, який вимагає суд, так як сторони проживали до лютого 2022 року в АДРЕСА_1 та з початком російської агресії, позивач був вимушений виїхати в м. Чернівці, як переміщена особа, а дружина залишила Україну і з цього часу вони не спілкуються. Вказано про відсутність у позивача можливості самостійно отримати інформацію про місце проживання відповідача, але це не повинно створювати негативні наслідки для позивачки, пов`язані з неможливістю реалізувати своє право на розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви.

Так, частинами 1, 3 цієї статті передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодекс, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У позовній заяві ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відповідачем вказана ОСОБА_2 , її останнє відоме місце проживання зазначено: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

З метою перевірки останнього місця проживання чи реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судом першої інстанції на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України зроблено запит до Державної міграційної служби України.

За інформацією Державної міграційної служби України №6.2-48/6-25 від 02.01.2025 року, місце проживання ОСОБА_2 не встановлено.

Із викладеного вбачається, що позивач вказав у позовній заяві остатнє відоме місце проживання відповідачки. Однак місцевий суд, не встановивши в результаті вжитих заходів місце реєстрації чи місце проживання відповідача, поклав такий обов`язок на позивача.

Представник позивача, намагаючись усунути вказані судом недоліки позовної заяви, вказав про необізнаність позивача про місце перебування відповідача та вичерпаність всіх її можливостей отримати інформацію щодо місця проживання чи перебування ОСОБА_2 .

Крім того, у заяві про усунення недоліків вказано, що позов пред`являється в суд за правилами ч. 10 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

У заяві про усунення недоліків про залишення позовної заяви без руху наявне посилання, що при визначенні підсудності справи має застосовуватися ст. 28 ЦПК України, та вказані відомості, які мають вирішальне значення для визначення підсудності цієї справи за правилами ст. 28 ЦПК України.

Згідно роз`яснень пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача за місцем проживання позивача. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.

Підсудність справ за вибором позивача визначена статтею 28 ЦПК України.

За приписами частини дев`ятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Отже, в силу наведених вище норм цивільного процесуального закону, не надання позивачем доказів про останнє відоме місце проживання відповідача та/або не надання інформації, яка б була актуальною на момент пред`явлення позову, про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому - для її повернення позивачу.

У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №569/2295/19 зазначено, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 .01.2020 у справі №501/2443/18 та від 12.05.2022 у справі №552/3486/20.

Апеляційний суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про можливість суду відкрити провадження у справі, визначивши підсудність за ч. 9 чи ч. 10 ст. 28 ЦПК України, оскільки позивачем повідомлено суду останнє відоме місце проживання відповідача.

Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки вимагав на усунення недоліків надати інформацію, яку позивач не може встановити самостійно, та зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Баршакова О. В. задовольнити.

Ухвалу Покровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: