Провадження № 2/641/1837/2025 Справа № 641/2501/25
06 червня 2025 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
за участю секретаря Шумейко С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою адвоката Лаєвської Марине Леніківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
Адвокат Лаєвська М.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 136 062,12 грн., яка складається з: 111 126,22 грн. вартість відновлювального ремонту квартири, 24 935,90 грн. вартість проведеної комплексної комісійної судової будівельно технічної та електротехнічної експертизи, відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Розташована вище квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 06.01.2025 року з вини відповідача квартира ОСОБА_1 була залита водою, залиття відбулося внаслідок дефекту різьбового з`єднання на самостійно заміненому стояку центральної системи опалення в квартирі відповідача. Внаслідок вказаних обставин постраждало декілька нижче розташованих квартир, після звернення мешканців на гарячу лінію, фахівцями КП «ХТМ» було перекрито стояк центрального опалення. Комісією Дільниці № 24 КП «Жилкомсервіс» Слобідського району 07.01.2025 року, Слобідської філії КП «ХТМ» від 07.01.2025 року було складено акт про залиття, яким встановлено причину залиття дефект різьбового з`єднання на самостійно заміненому стояку центральної системи опалення в квартирі АДРЕСА_3 , наслідки вологі сліди залиття в кімнаті на стінах та на стелі, в коридорі, в туалеті та ванній кімнаті. Відповідач не була присутня під час складення актів, оскільки у належній їй квартирі не проживає, вживає алкогольні напої. Доступ до квартири АДРЕСА_3 був наданий мешканцем цієї квартири, який не надав жодних пояснень з приводу залиття, оскільки станом на час залиття перебував у стані сп`яніння. ОСОБА_1 за телефоном зв`язався з чоловіком відповідачки, оскільки контактів ОСОБА_2 позивач не має. Під час розмови було з`ясовано, що відповідач не має ані коштів, ані бажання вирішувати питання у досудовому порядку, а тому позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом. Позивач зазначив, що відповідно до висновку експертів щодо вартості прямих збитків, спричинених квартирі АДРЕСА_1 , розмір завданої майнової шкоди становить в загальному розмірі 136 062,12 грн. Окрім того, позивач вказав про спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях з приводу пошкодження власного майна. Позивач змушений був додавати додаткових зусиль для виклику аварійної бригади КП «ХТМ», встановлення місця знаходження відповідача, спілкування з її чоловіком, замовлення проведення експертизи, після чого надавав доступ до квартири, отримував експертний висновок. Спілкування з відповідачем та її чоловіком викликали у позивача відчуття образи, несправедливості, адже позивач розуміє, що крім витрат на відновлення квартири він змушений буде нести витрати на оплату правничої допомоги, судових зборів задля захисту своїх прав у судовому порядку.
Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 09.04.2025 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 28.05.2025 задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 421158583 від 04.04.2025 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .
Також згідно договору купівлі продажу квартири від 28.12.2009 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі теплопостачання, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) № б/н від 07.01.2025 року, комісія у складі представника виконавця послуг Живченка Р.Я., майстра ремонтної дільниці ОСОБА_3 , слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика) ОСОБА_4 вбачається, що 06.01.2025 року в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття, а саме: дефект різьбового з`єднання на самостійно заміненому стояку центральної системи опалення у вище розташованій квартирі АДРЕСА_3 .
Зі змісту висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» за результатами комплексної комісійної судової будівельно технічної та електротехнічної експертизи № 1422/1569/3960 за листом гр. ОСОБА_1 » від 24.03.2025 вбачається, що розмір матеріальної шкоди, що завдана власнику квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 в результаті залиття, на час складання висновку, становить 111 126,22 грн.
Згідно акту здачі приймання висновку експертів № 1422/1569/3960 від 24.03.2025, загальна вартість проведеної комплексної судової будівельно технічної та електротехнічної експертизи складає 24 935,90 грн.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно положень ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.
Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.
Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Суд зауважує, що цивільне законодавство в делікатних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Також, суд бере до уваги висновок експертів щодо вартості прямих збитків, спричинених квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , який складений експертами Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», виконаний на замовлення позивача, згідно якого розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивача складає 111 126,22 грн.
Зазначений висновок експертів з боку відповідача жодним чином не спростований, а обсяг пошкоджень зафіксованих експертами у квартирі позивача узгоджується з обсягом виявлених слідів залиття та пошкоджень, зафіксованих у комісійному акті від 07.01.2025 року.
Таким чином, факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачем в ході розгляду справи, в тому числі не доведено, що майнова шкода, завдана залиттям приміщення позивача, заподіяна не з її вини. Жодних доказів щодо спростування позиції позивача матеріали справи не містять.
Крім того, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, натомість відповідачем жодним доказом у розумінні положень ст. 76 ЦПК України не доведено того, що залиття сталося не з вини відповідача.
За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.
За таких обставин, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експертів щодо вартості прямих збитків, спричинених власнику квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача, як власниці квартири АДРЕСА_2 , з якої сталося протікання води, у завданні матеріальної шкоди позивачу внаслідок залиття належного позивачу житлового приміщення з квартири відповідача, а тому з відповідача підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 136 062,12 грн.
Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Вивчивши зібрані у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.
Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 136 062,12 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Клопотання відповідача про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу відсутні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 813,9 грн. з розрахунку: 139 062,12 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/166 062,12 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 84 % задоволених позовних вимог; 968,96 грн (ставка судового збору) х 84 %/100% = 813,9 грн., а також витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 484,48 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України,
Позовні вимоги Лаєвської Марине Леніківни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої матеріальної шкоди в загальному розмірі 136 062 (сто тридцять шість тисяч шістдесят дві) грн. 12 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 (три тисячі) грн., а всього в розмірі 139 062 (сто тридцять дев`ять тисяч шістдесят дві) грн. 12 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 813 (вісімсот тринадцять) грн. 9 коп., витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .
Суддя І.В.Чайка