ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3603/25 Справа № 211/37/25 Суддя у 1-й інстанції - Юзефович І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони

заявник ОСОБА_1

боржник- ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Забара Альона Володимирівна на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року, ухвалену суддею Юзефовичем І.О. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового відсутні),

УСТАНОВИВ

У січні 2025 року представник заявника адвокат Забара А.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про примусове виконання рішення іноземного суду.

Просила визнати в Україні рішення окружного суду Познані - по районах Грюнвальд і Єжице в Познані, ухвалене в особі судді Марцена Гумперт-Фронковяк від 24.04.2024, яким було визнано ОСОБА_3 винним у тому, що він у період з жовтня 2022 року по 09 січня 2023 року, діючи через невеликі проміжки часу, реалізуючи свій умисел, висловлював погрози щодо життя та здоров`я ОСОБА_4 ; видати виконавчий лист на примусове виконання рішення іноземного суду в частині заборони наближатися до ОСОБА_4 на відстань менше 50 (п`ятдесяти) метрів, за винятком наближення до потерпілої в державних установах з питань, що стосуються її неповнолітнього сина ОСОБА_5 ; видати виконавчий лист на примусове виконання рішення іноземного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 кошти в розмірі 1 000 (однієї тисячі) злотих. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати на правову допомогу. Видати виконавчі листи на примусове виконання рішення іноземного суду.

Представник заявниці адвокат Забара А.В. в поданій заяві зазначає, що 02.10.2024 до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано заяву на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою суду від 21.10.2024 заяву ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 про примусове виконання рішення іноземного суду повернуто заявнику.

14.11.2024 представником заявника до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано заяву на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку кримінального судочинства.

Ухвалою суду від 25.11.2024 заяву про примусове виконання рішення іноземного суду повернуто заявнику.

У зв`язку з чим, представник заявниці адвокат Забара А.В. просила прийняти подану заяву та задовольнити подані вимоги.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 до боржника ОСОБА_2 про примусове виконання рішення іноземного суду повернуто заявниці.

Представник заявниці ОСОБА_7 оскаржила ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат Забара А.В., посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, яка суперечить нормам матеріального та процесуального права, порушує право заявниці на доступ до правосуддя, суперечить міжнародним зобов`язанням України щодо виконання рішень іноземних судів, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та стягнути з боржника на користь заявниці судові витрати на правову допомогу.

Представник заявниці Забара А.В. вказує на те, що ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що розгляд заяви про примусове виконання рішення іноземного суду повинно розглядатися саме в цивільному судочинстві, оскільки вимога яка була заявлена в заяві є суто цивільно-правовою і її виконання регулюється ЦПК України, а не КПК України.

Зазначає, що суд Республіки Польща належним чином розглянув справу та виніс рішення, яке повністю відповідає вимогам законодавства. Ігнорування або невиконання цього рішення на території України може призвести до того, що заявниця залишиться без належного захисту, а боржник уникне відповідальності за свої дії. Визнання рішення Польського суду сприятиме відновленню справедливості та забезпеченню правової захищеності заявниці. Вказує, що стягнення грошової компенсації на користь заявниці є частиною відповідальності, яку несе боржник за свої дії і це підтверджує його протиправну поведінку.

Представник ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції фактично ухилився від розгляду заяви по суті, формально посилаючись на неправильний процесуальний порядок розгляду, необґрунтовано, позбавивши заявницю права на ефективний судовий захист, що суперечить, як національному законодавству України, так і міжнародним зобов`язанням держави.

Звертає увагу на те, що виконання вироку іноземного суду в порядку глави 46 КПК України можливо лише у випадку надходження від уповноваженого (центрального) органу іноземної держави запиту про визнання та виконання в Україні вироку суду іноземної держави. Натомість заявниця отримала від суду іноземної держави судове рішення, яке підлягає виконанню безпосередньо боржником, оскільки вимагають від останнього утримуватись від наближення до заявниці та сплату на її користь грошової компенсації, тобто такий вирок не підлягає виконанню в порядку міжнародного співробітництва, а тому уповноважений (центральний) орган Республіки Польща не звертався до Міністерства юстиції України із запитом на виконання рішення іноземного суду.

Представник заявниці ОСОБА_7 наголошує на тому, що виконання вироку в частині заборони наближення та стягнення грошової компенсації можливе лише в порядку звернення заявниці до компетентних органів, які забезпечують виконання судового рішення. В частині стягнення грошових коштів таким органом є органи державної виконавчої служби, які можуть виконувати судове рішення лише на підставі виконавчих документів, тому для отримання такого виконавчого документа заявниця і звернулася до суду першої інстанції.

Окрім того, представник Забара А.В. звертає увагу на те, що суд Республіки Польща присудив грошову компенсацію на користь заявниці, завданої кримінальним правопорушенням зі сторони боржника, тому стягнення такої грошової компенсації відбувається у відповідності з нормами ч.8 ст.602 КПК України в порядку цивільного судочинства.

Також представник заявниці вказує на те, що Главою 13 ЦПК України визначено порядок розгляду справ про видачу обмежувального припису і вказані судові рішення перебувають в межах цивільного судочинства. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Отже резолютивна частина рішення іноземного суду стосується виконання рішення, які регулюються цивільним судочинством України, а тому саме в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду клопотання заявниці про виконання рішення іноземного суду.

Представник заявниці вважає, що застосування норм Глави 46 КПК України у цій справі є неправомірним і прямо суперечить принципам розподілу процесуальної юрисдикції. Суд повинен був керуватися нормами Цивільного процесуального кодексу України, зокрема Главою 9 (статті 462-467), яка регулює порядок визнання і виконання рішень іноземних суддів у цивільних справах.

Представник ОСОБА_7 вказує на те, що між Україною та Республікою Польща укладено Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, даний договір ратифіковано Постановою ВР №3941-ХІІ (3141-12) від 04.02.1994 року було підписано 24.03.1993 року та який набув чинності 14.08.1994 року.

Також представник заявниці вказує, що 04.12.2023 року ОСОБА_1 уклала договір №293 про надання правової допомоги Адвокатським бюро «Альони Забари» в особі Керуючого Забари Альони Володимирівни. Заявниця понесла додаткові витрати щодо перекладу документів, а саме вироку суду Познані, а також виконавчого листа від 03.09.2024. Розмір додаткових витрат складає 1 800 грн. та додатково заявниця понесла витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. та додатково заявниця понесла витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції 10 000 грн.. В суді апеляційної інстанції заявниця понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. та додатково очікує понести витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн., який залежить від кількості судових засідань. Розмір гонорару адвоката за участь в одному судовому засіданні в режимі відеоконференції становить 2500 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна переглядається ухвала визначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника заявниці Забари А.В. не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву про примусове виконання вироку іноземного суду, виходив з того, що подана заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, оскільки ОСОБА_2 було визнано винним за вироком окружного суду Познані - по районах Грюнвальд і Єжице в Познані від 24.04.2024 у кримінальному провадженні, тому заявниця або її представник мають звернутися до суду із заявою про примусове виконання вироку іноземного суду, керуючись нормами Глави 46 КПК України, а не в порядку, визначеному Главою 1 Розділу ІХ ЦПК України.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами представника заявниці, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Так, представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Забара А.В. просила:

1.Визнати в Україні рішення окружного суду Познані по районах Грюнвальд і Єжице в Познані, ухвалене в особі судді Марцена Гумперт-Фронковяк від 24.04.2024, яким було визнано ОСОБА_3 винним у тому, що він у період з жовтня 2022 року по 09 січня 2023 року, діючи через невеликі проміжки часу, реалізуючи свій умисел, висловлював погрози щодо життя та здоров`я ОСОБА_4 .

2.Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення іноземного суду в частині заборони наближатися до ОСОБА_4 на відстань менше 50 метрів, за винятком наближення до потерпілої в державних установах з питань, що стосуються її неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

3.Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення іноземного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі 1 000 злотих.

4.Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову домопогу.

5.Видати виконавчі листи на примусове виконання рішення іноземного суду (а.с.5 зворот).

На підтвердження заявлених вимог заявницею суду першої інстанції було зокрема надано оригінал повного тексту вироку Республіки Польща від 24.04.2024 з перекладом на українську мову, який засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Євдокимовою К.М.

Відповідно до вироку Окружного суду Познані - по районах Грюнвальд і Єжице в Познані, VІІІ кримінальний відділ ухвалене в особі судді Марцена Гумперт-Фронковяк від 24.04.2024, ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він у період з жовтня 2022 року по 09 січня 2023 року, діючи через невеликі проміжки часу, реалізуючи свій умисел, висловлював погрози щодо життя та здоров`я ОСОБА_4 , які викликали у погрожуваної ОСОБА_6 цілком обґрунтовані побоювання їх здійснення, тобто вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 §1 КК у зв`язку з ст.12 §1 КК, за що на підставі ст. 190 §1 КК у зв`язку з ст.4 §1 КК застосувати до нього міру покарання у вигляді 200 денних штрафів, один штраф становить 15 злотих.

На підставі ст.41а § 1 і 4 КК застосувати до обвинуваченого строком на один рік наступні заходи кримінального покарання у вигляді: заборони вступати в контакт з ОСОБА_8 в будь-який спосіб, за винятком телефонного зв`язку щодо узгодження питань, пов`язаних з неповнолітнім сином сторін ОСОБА_9 ; заборони наближатися до ОСОБА_4 на відстань менше 50 метрів, за винятком наближення до потерпілої в державних установах з питань що стосуються її неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

На підставі ст.46 § 2 КК зобов`язати підсудного виплатити потерпілій ОСОБА_10 відшкодування в розмірі 1 000 злотих.

Рішення набуло чинності 08 червня 2024 року.

За змістом ч.1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Проте, представником заявниці суду надано не рішення іноземного суду у цивільній справі, а вирок іноземного суду, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 190 §1 КК у зв`язку з ст.12 §1 КК та застосовано відповідне покарання, зокрема строком на один рік заборонено наближатися до ОСОБА_4 на відстань менше 50 метрів, за винятком наближення до потерпілої в державних установах з питань що стосуються її неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_2 було визнано винним за вироком окружного суду Познані - по районах Грюнвальд і Єжице в Познані від 24.04.2024 у кримінальному провадженні, тому заявниця або її представник мають звернутися до суду із заявою про примусове виконання вироку іноземного суду, керуючись нормами Глави 46 КПК України, а не в порядку, визначеному Главою 1 Розділу ІХ ЦПК України, що є підставою для повернення заяви.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Забара Альона Володимирівна залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повне судове рішення виготовлено 10 червня 2025 року.

Головуючий суддя: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста