ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6509/24

Головуючий у першій інстанції Бойко А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/959/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення (суддя Бойко А.О.), ухвалене об 11 год. 35 хв. у м.Городня, повний текст рішення складено 20 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 в період з часу офіційного розлучення подружжя до дня смерті ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 була 25 років офіційною, а потім, до його загибелі, цивільною дружиною загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_4 . Позивачка вказує, що хоча вони розірвали шлюб 24 грудня 2021 року, проте продовжували разом проживати як чоловік та жінка, вели спільне господарство (готували на кухні, оплачували комунальні послуги, продовжували робити ремонт, ходили разом у гості та ін.) З 03 березня 2022 року ОСОБА_4 було мобілізовано до Збройних Сил України. З моменту початку проходження військової служби ОСОБА_4 постійно підтримував зв`язок з позивачкою. 13 березня 2022 року ОСОБА_1 разом із сином виїхали з м.Чернігова через небезпечну ситуацію, а 14 березня 2022 року була остання розмова з чоловіком. Згодом позивачка дізналася, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув. Позивачка подала заяву про отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця разом з документами, проте їх повернули на доопрацювання, оскільки не надано документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого військовослужбовця, а саме судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт того, що вона дійсно проживала разом з ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 24.12.2021 по 14.03.2022.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що показання свідків на стороні позивача є належними і допустимими доказами, підтвердженими письмовими доказами, доданими до позовної заяви, такими як довідки про постійне місце реєстрації та фактичне проживання, довідка зі школи, квитанції про оплату комунальних послуг та мобільних рахунків, які суд повинен враховувати під час ухвалення рішення. ОСОБА_1 наголошує, що свідки з її сторони говорили виключно те, що самі бачили на власні очі, та їх свідчення узгоджуються між собою і матеріалами справи. Позивачка вважає, що слід критично віднестись до свідчень свідка ОСОБА_5 , адже вона є прямо заінтересованою особою в отриманні одноразової грошової допомоги. За доводами ОСОБА_1 , наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення аліментів із загиблого не доводить та не спростовує факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, як це невірно констатовано судом першої інстанції. Звертає увагу, що відповідачами не надано жодного доказу, який би підтверджував, що позивачка та загиблий ОСОБА_4 не жили однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, не вели спільного господарства, не мали спільних прав та обов`язків, спільного бюджету в спірний період.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідачка вказує, що протягом останніх 10 років між позивачкою та ОСОБА_4 постійно виникали сварки, ініціатором яких була ОСОБА_1 . Вона періодично виганяла чоловіка на вулицю і він змушений був шукати прихисток у сестри, інколи у сусідів. Відповідачка звертає увагу, що ініціатором розлучення була саме ОСОБА_1 . За доводами ОСОБА_2 , у своїй заяві про видачу судового наказу позивачка вказувала на те, що ОСОБА_4 їх не забезпечує, зокрема не допомагає коштами на утримання дитини, чим також підтверджувала факт ведення окремого господарства та припинення шлюбно-сімейних стосунків. Звертає увагу, що рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржено і набрало законної сили, отже він повністю підтримав розірвання шлюбу і не мав на меті його збереження. ОСОБА_2 посилається, що в листопаді 2021 року позивачка вигнала ОСОБА_4 та викинула його речі з будинку, він перевіз речі частково до матері, частково до сестри, де і мешкав 3 тижні. Після розлучення у ОСОБА_4 з`явилася інша жінка, з якою він почав проживати і саме з нею пов`язував свої майбутні плани. Відповідачка вказує, що після мобілізації ОСОБА_4 фактично не міг спільно проживати разом з позивачкою, оскільки на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 постійно безперервно перебував у розпорядженні вказаної частини.

У письмових поясненнях по справі ІНФОРМАЦІЯ_3 вказує, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт того, що вона дійсно проживала разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з 24 грудня 2021 року по 14 березня 2022 року, а тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з 10 вересня 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 грудня 2021 року (а.с.31-32 т.1).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.33 т.1).

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 27 лютого 2023 року станом на 14 березня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.30 т.1).

На підставі Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2022 року №51 відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13Т зараховано, зокрема ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення з 03 березня 2022 року і визнано таким, що вибув для безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави на території Чернігівської області (а.с.42 т.1).

З лікарського свідоцтва про смерть №469 від 15 березня 2022 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, внаслідок яких помер (а.с.40-41 т.1).

Поранення та причина смерті визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.97 т.1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2022 року №153 сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 15 березня 2022 року та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю (а.с.104 т.1).

28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_1 батька її сина сержанта ОСОБА_4 на ОСОБА_6 (а.с.91 т.1).

Згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14 лютого 2023 року на адвокатський запит із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_4 звернулись: мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , колишня дружина ОСОБА_1 на сина ОСОБА_6 . Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 серпня 2022 року №170 призначено одноразову грошову допомогу батьку та матері в розмірі 2/4 частини 15000000 грн, в сумі 7500000 грн у рівних частках кожному, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 31 серпня 2022 року №675 було виплачено одноразову грошову допомогу батьку та матері. Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 грудня 2022 року №322 призначено одноразову грошову допомогу сину загиблого в розмірі 1/4 частини 15000000 грн, в сумі 3750000 грн (а.с.89-90, 100 т.1).

05 квітня 2023 року заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги разом з документами до ІНФОРМАЦІЯ_5 подала ОСОБА_1 . Проте документи повернуті їй на доопрацювання без реалізації, оскільки не надано документи, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що вона була членом сім`ї загиблого старшого сержанта ОСОБА_4 , а саме судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.140 т.1).

Відповідно до довідки, засвідченої Головою вуличного комітету №36, фактично мешкали однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 14 березня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . Організацією поховання загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 займався ОСОБА_7 , так як дружина ОСОБА_1 з дитиною перебували за кордоном (а.с.38 т.1).

Згідно з Актом про встановлення фактів від 03 квітня 2023 року, складеного сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у присутності Голови вуличного комітету №36, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу в період з 24 грудня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне домашнє та присадибне господарство, робили ремонт, мали спільне майно та виховували разом сина ОСОБА_12 , 2013 року народження (а.с.39 т.1).

Відповідно до заяви класного керівника ОСОБА_13 від 04 квітня 2023 року за період навчання та до 24 лютого 2022 року вихованням сина займалися спільно батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 . Батько та мати дитини спільно цікавилися успішністю сина, разом відвідували батьківські збори, спільно брали участь в житті та навчанні дитини, а також разом завжди супроводжували дитину зі школи. Дитина росла та виховувалася в здоровій атмосфері та повноцінній сім`ї, яка складалась із батька та матері, які проживали разом (а.с.78 т.1).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 80 ЦПК України).

Суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав правову оцінку доводам сторін та наявним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 був зареєстрований, зокрема разом з нею і сином за однією адресою, не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не доведено наявності між нею і колишнім чоловіком взаємних прав та обов`язків як подружжя.

Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 зверталася із позовною заявою про розірвання шлюбу ще у червні 2021 року, проте ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 серпня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду за заявою позивачки (а.с.142-144 т.1).

Звертаючись із повторним позовом про розірвання шлюбу у жовтні 2021 року, ОСОБА_1 вказувала, що спільне подружнє життя не склалось та шлюбні відносини припинені. У мотивувальній частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 грудня 2021 року зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків (а.с.95 т.1).

Також у червні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів і Деснянський районним судом м.Чернігова від 07 червня 2021 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 травня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.258 т.1).

Постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 25 червня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_4 (а.с.263-264 т.1). 30 червня 2021 року державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_4 в ГУНП в Чернігівській області (а.с.265-266 т.1).

Позивачка не заперечує, що виконавче провадження залишається відкритим.

Звернення позивачки до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів є свідченням неналежного виконання батьком свого обов`язку утримувати дитину і відповідно відсутні підстави стверджувати про наявність спільного бюджету, доходів та витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як подружжя. При цьому, ОСОБА_1 після примирення з ОСОБА_4 і до дня його смерті не зверталася із заявою про повернення виконавчого документа.

Суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв до уваги як доказ спільних витрат чоловіка та жінки квитанції про поповнення позивачкою рахунку мобільного оператора та сплату комунальних послуг, оскільки ТОВ «Лайфселл» не підтвердило належність номеру телефону саме загиблому ОСОБА_4 , а рахунки по сплаті комунальних послуг відкриті на ім`я матері позивачки.

Посилання ОСОБА_1 на Акт про встановлення фактів від 03 квітня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки інформацію в ньому викладено в тому числі зі слів заявниці. У той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, показання свідків, зокрема і тих, які підписали вказаний Акт, достеменно не підтверджують факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у спірний період.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обгрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 2 червня 2025 року.

Головуючий: Судді: