КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9215/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року місто Київ

справа №359/3641/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Кирилюк Г.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Ідея» про визнання недійсною реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсною реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, загальною площею 37,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 224, номер запису про право власності - 22532087;

визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 10 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. та зареєстрований у реєстрі за №951;

витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на його користь квартиру загальною площею 37,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що 29 червня 2016 року між ним та ОК «Ідея» було укладено кооперативну угоду про сплату пайового внеску №1/17, відповідно до якої пайовик оплачує (вносить), а ОК «Ідея» приймає пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу та закріплює за пайовиком пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно з реєстром паїв кооперативу за ідентифікаційним кодом 1/17, про що до реєстру паїв вноситься відповідний запис.

Вказував, що відповідно до додатку №1 до кооперативної угоди №1/17, на виконання підпункту 5.2.2. пункту 5.2. цієї угоди сторони дійшли згоди, що повернення паю здійснюється у натуральній формі шляхом передання майна, що має такі характеристики: квартира, розташована на 2-му поверсі Ц+3+манс. 5 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 18,1 кв.м, кухні площею 11,0 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 3,2 кв.м, коридору площею 3,70 кв.м.

Зазначав, що згідно з довідкою, виданою ОК «Ідея» для реєстрації права власності він станом на 01 листопада 2016 року вніс або надав послуг на суму у розмірі 423 200 грн., чим повністю виконав умови кооперативної угоди.

Відповідно до акту приймання-передавання квартири від 01 листопада 2016 року, підписаного між ОК «Ідея» та ОСОБА_1 , на виконання додатку №1 до кооперативної угоди кооператив передав пайовику квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

Посилався на те, що 26 січня 2017 року державний реєстратор КП «Бюро державної реєстрації» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Івченко О.В. зареєстрував за ним право власності на квартиру загальною площею 37,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстрацій номер об`єкта нерухомого майна 224.

Вказував, що 30 липня 2018 року державний реєстратор Міхачов В.А. вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про виправлення інформації про власника квартири загальною площею 37,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і замість ОСОБА_1 вніс як власника ОСОБА_3 .

Підставою для внесення таких змін стала заява ОК «Ідея» без номеру та дати, підписана головою правління Шулянським А.В., в якій було викладено прохання про виправлення технічної помилки та проведення перереєстрації права власності однією дією шляхом внесення змін про власника квартири без проміжної реєстрації квартири за кооперативом щодо квартири АДРЕСА_2 , оскільки квартира була помилково зареєстрована за ОСОБА_1 замість ОСОБА_3 , який є власником квартири.

Зазначав, що до заяви долучений акт приймання-передавання квартири від 20 жовтня 2016 року, відповідно до пункту 1 якого на виконання додатку №1 до кооперативної угоди, кооператив передав пайовику квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

Вказував, що надалі 10 серпня 2018 року між ОСОБА_3 (продавець)

та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 відчужив у власність ОСОБА_7 квартиру під номером АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забігайло Л.П. та зареєстрований у реєстрі за №951.

Позивач посилався на те, що внесення запису державним реєстратором Міхачовим В.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про виправлення інформації про власника квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведено незаконно, подальше відчуження цієї квартири ОСОБА_7 шляхом укладення договору купівлі-продажу спірної квартири також є незаконним, оскільки продавець ОСОБА_3 у законний спосіб не набув право власності на вказане нерухоме майно та не мав права розпоряджатися цим майном (спірною квартирою).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 рокупозов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, зокрема те, що згідно з довідкою, виданою ОК «Ідея» для реєстрації права власності, ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2016 року вніс 423 200 грн., чим повністю виконав умови кооперативної угоди про сплату пайового внеску №1/17 від 29 червня 2016 року, право власності було зареєстровано.

Вказував, що між ОК «Ідея» та ОСОБА_1 було підписано не один документ, а їх низка, що виключає будь-яку помилку. Водночас, відчуження належної ОСОБА_1 квартири, відбулось за його відсутності, за участю ОСОБА_3 у змові з державним реєстратором, які у незаконний спосіб провели реєстрацію об`єкта нерухомості за ОСОБА_3 , який в подальшому відчужив квартиру ОСОБА_7 .

Зазначав, що видавши документи ОСОБА_1 та по суті визнавши за ним право власності на спірну квартиру, а згодом, видавши повторно документи щодо того ж об`єкта нерухомості, проте іншій особі, OK «Ідея» порушив принцип добросовісності, що є самостійною підставою для задоволення позову.

Посилався на те, що рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірну квартиру прийнято з порушенням вимог закону, а тому підлягає скасуванню, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Вказував, що державний реєстратор не мав право проводити внесення змін до Державного реєстру щодо власника, оскільки якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду, але такого рішення суду не було. Саме внаслідок реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_3 було вперше порушено право власності позивача і квартира вибула з його володіння поза його волею, шляхом вчинення протиправних дій.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

26 травня 2025 року від відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_7 та третьої особа ОК «Ідея» на адресу суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останні просили відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 та третьої особа ОК «Ідея» в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач Державний реєстратор Київської обласної філії КП «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Міхачов В.А., ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2016 року ОСОБА_1 та ОК «Ідея» уклали кооперативну угоду №1/17 про сплату пайового внеску.

Відповідно до п.1.1 кооперативної угоди, пайовик оплачує (вносить),

а кооператив приймає пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу.

Згідно з п.1.2 вказаної угоди кооператив закріплює за пайовиком пай

у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу за ідентифікаційним кодом 1/17, про що до реєстру паїв вноситься відповідний запис.

Відповідно до додатку №1 до кооперативної угоди на виконання підпункту 5.2.2. пункту 5.2. кооперативної угоди сторони дійшли згоди, що повернення паю здійснюється у натуральній формі шляхом передання майна, що має наступні характеристики: квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 36,80 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,0 кв.м; кухні площею 10,8 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 3,10 кв.м, коридору площею 3,70 кв.м.

Довідкою, виданою ОК «Ідея» підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 07 липня 2016 року вніс грошові кошти у розмірі 423200,00 грн. згідно з кооперативною угодою про сплату пайового внеску 1/17 від 29 червня 2016 року.

Відповідно до акту приймання-передавання квартири від 01 листопада 2016 року, підписаного між ОК «Ідея» та ОСОБА_1 , на виконання додатку №1

до кооперативної угоди 1/17 кооператив передав пайовику квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

26 січня 2017 року державний реєстратор КП «Бюро державної реєстрації» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Івченко О.В. зареєстрував за ОСОБА_1 право власності на квартиру загальною площею 37,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 21 січня 2017 року.

Підставою виникнення права власності ОСОБА_1 зазначено: технічний паспорт, серія та номер: б/н від 23 вересня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_12 ; довідка, серія та номер: б/н, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: ОК «Ідея»; акт прийому-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: ОК «Ідея», ОСОБА_1 ; кооперативна угода про сплату пайового внеску, серія та номер: 1/17, виданий 29 червня 2016 року, видавник: ОК «Ідея», ОСОБА_1 .

Відповідно до акту прийому-передачі квартири від 20 жовтня 2016 року, підписаного між ОК «Ідея» та ОСОБА_3 , на виконання додатку №1 до кооперативної угоди кооператив передав пайовику квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 37,1 кв.м.

Згідно з довідкою, виданою ОК «Ідея» ОСОБА_3 станом на 20 жовтня 2016 року вніс або надав послуг на суму у розмірі 423200,00 грн., чим повністю виконав умови кооперативної угоди .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132619927 від 30 липня 2018 року за ОСОБА_3 26 вересня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 37,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 22532087.

Підставою виникнення права власності ОСОБА_3 зазначено: кооперативна угода, серія та номер: 1/17, виданий 23 червня 2016 року, видавник: ОК «Ідея», ОСОБА_3 ; акт прийому-передачі квартири, серія та номер: б/н, виданий 20 жовтня 2016 року; довідка, серія та номер: б/н, видавник: ОК «Ідея».

З матеріалів справи вбачається, що підставою для внесення змін з власника спірної квартири ОСОБА_1 на ОСОБА_3 стала заява ОК «Ідея» без номеру та дати, підписана головою правління Шулянським А.В., в якій було викладено прохання про виправлення технічної помилки та проведення перереєстрації права власності однією дією шляхом внесення змін про власника квартири без проміжної реєстрації квартири за кооперативом щодо квартири АДРЕСА_2 , оскільки квартира була помилково зареєстрована за ОСОБА_1 замість ОСОБА_3 , який є власником квартири. До цієї заяви було долучено акт приймання-передавання квартири від 20 жовтня 2016 року, відповідно до пункту 1 якого на виконання додатку №1 до кооперативної угоди, кооператив передав пайовику квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

10 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_7 квартиру під номером АДРЕСА_2 .

Відповідно до додатку №1 до кооперативної угоди, укладеного зі ОСОБА_1 , спірна квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку.

Згідно з додатком №1 до кооперативної угоди, укладеного з ОСОБА_3 , спірна квартира розташована на 2-му поверсі Ц+3+манс. 5-ти поверхового будинку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він повністю виконав умови кооперативної угоди, сплативши на користь ОК «Ідея» 423200 грн., що підтверджується довідкою, виданою ОК «Ідея».

Заперечуючи проти позову ОК «Ідея» посилався на те, що ОСОБА_1 умови кооперативної угоди не виконав, грошові кошти на рахунок кооперативу не вносив, а за відсутності факту здійснення внесення 100% вартості паю позивач не міг набути право власності на спірну квартиру.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про кооперацію» кооперація - це система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Абзацом п`ятим статті 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Згідно з абзацом сьомим статті 2 Закону України «Про кооперацію» пай - це майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу: виконання своїх зобов`язань перед кооперативом: сплата визначених статутом кооперативу внесків.

За статтею 19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Також статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині другій статті 331 ЦК України вказано, що право власності на

новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою (пункти 92, 93, 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17, провадження №14-8цс21).

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його

в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації, оскільки жодних виключень щодо необхідності державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, як передбачено в частині першій статті 182 та частині другій статті 331 ЦК України для новоствореної речі, якою є квартира в новозбудованому будинку, цивільне законодавство не містить.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент ухвалення державним реєстратором рішення від 26 вересня 2017 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

За змістом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 8) формує за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Таким чином, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно змін щодо відомостей, які впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування абзацу 3 частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії) викладений у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі №140/2667/19.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатку №1 до кооперативної угоди від 29 червня 2016 року №1/17 ОСОБА_1 виконано умови цієї угоди повністю, що підтверджується довідкою ОК «Ідея» про внесення коштів та на підставі: технічного паспорту б/н від 23 вересня 2016 року, видавник: ФОП ОСОБА_12 ; довідки б/н, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: ОК «Ідея»; акту прийому-передачі квартири, б/н, виданий 01 листопада 2016 року, видавник: ОК «Ідея», ОСОБА_1 ; кооперативної угоди про сплату пайового внеску, серія та номер: 1/17, виданий 29 червня 2016 року, видавник: ОК «Ідея» за ОСОБА_1 26 січня 2017 року державним реєстратором КП «Бюро державної реєстрації» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Івченко О.В. було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 37,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

В подальшому, внаслідок внесення державним реєстратором відомостей щодо власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, змінено власника нерухомого майна, а саме замість позивача ОСОБА_1 зазначено відповідача ОСОБА_3 .

Отже, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що рішення державного реєстратора про внесення виправлень щодо власника квартири до Державного реєстру прав здійснено без відповідного рішення суду.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що оспорюване у даній справі рішення державного реєстратора безумовно впливає на права позивача, який вважає себе законним власником квартири.

Суд першої інстанції не звернув уваги на положення абзацу 3 частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права позивача у цій справі.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до положень статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE», заява №19336/04, §§ 166-168).

ЄСПЛ неодноразово констатував за подібних фактичних обставин порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема, рішення ЄСПЛ від 17 листопада 2016 року у справі PCHELINTSEVA AND OTHERS v. russia, заяви №47724/07, №58677/11, №2920/13, №3127/13, №15320/13).

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на мирне володіння майном було порушено, оскільки останній позбавлений права власності у спосіб, не передбачений чинним законодавством, з урахуванням того, що відповідно до абзацу 3 частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії) зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду, якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, а не шляхом зміни прізвища особи власника у Державному реєстрі прав.

Встановивши, що зазначеними діями реєстратора ОСОБА_1 завдано шкоди, оскільки його позбавлено права власності на квартиру, яку він набув на законних підставах, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

Доводи третьої особи ОК «Ідея» про те, що враховуючи відмінність розміру квартири, зазначеного у кооперативній угоді 1/17, додатку №1 та акті приймання-передачі на 0,3 кв.м, позивач повинен був доплатити 3450 грн., однак доказів такої доплати не надав, колегія суддів відхиляє, оскільки як в кооперативній угоді №1/17 про сплату пайового внеску від 29 червня 2016 року, так і в кооперативній угоді №1/17 про сплату пайового внеску від 23 червня 2016 року розмір пайового внеску був встановлений в однаковій сумі - 423200 грн.

Колегія суддів також враховує, що кооперативна угода №1/17 про сплату пайового внеску від 29 червня 2016 року, укладена між ОСОБА_1 та ОК «Ідея» є дійсною.

З матеріалів справи вбачається, що ОК «Ідея» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання кооперативної угоди №1/17 про сплату пайового внеску від 29 червня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі №359/7343/19 у задоволенні позову ОК «Ідея» до ОСОБА_1 про розірвання кооперативної угоди №1/17 про сплату пайового внеску від 29 червня 2016 року відмовлено.

Судове рішення про задоволення позовної вимоги про витребування від відповідача нерухомого майна є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18.

Пред'явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (провадження №14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (провадження №12-158гс19), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (провадження №12-35гс21)).

Оскільки вимоги про визнання недійсною реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не є належним способом захисту прав позивача, оскільки не призведе до реального відновлення порушених його прав, таким чином у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом першої інстанції обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача ОСОБА_7 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Витребування спірного майна у відповідача ОСОБА_7 як добросовісного набувача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача, якого у незаконний спосіб було позбавленого належного йому на праві власності майна.

При цьому колегія суддів ураховує інтереси позивача як власника спірного майна, який здійснює захист свого порушеного права власності, надаючи їм оцінку з точки зору балансу з правами та інтересами добросовісного набувача, вважає, що права та інтереси власника ОСОБА_1 , який позбувся права власності, у тому числі і володіння майном внаслідок того, що рішення державного реєстратора про внесення виправлень щодо власника квартири до Державного реєстру прав здійснено без відповідного рішення суду, за обставин цієї справи перевищують інтереси добросовісного набувача ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц зроблено висновок, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_7 на користь позивача судові витрати у розмірі 19044 грн. (4232 грн. - за розгляд справи в суді першої інстанції, 6348 грн. 0 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 8464 грн. - за касаційний розгляд справи).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Міхачова Вячеслава Анатолійовича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Обслуговуючий кооператив «Ідея» про визнання недійсною реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19044 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: