ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5029/24 Номер провадження 22-ц/814/2485/25Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Данильчука Сергія Григоровича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Смарт Пей» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 39606,72 грн., а також вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування позову вказував, що між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-5841581 від 13.01.2014 року, шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал».

В подальшому АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Пумб».

Вказував, що на підставі зазначеного вище кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 24999,83 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 14 % річних, а розмір комісії за користування кредитом 1,90 %. Підписана Відповідачем пропозиція є договором приєднання, який містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер рахунку, сума кредиту (кредитного ліміту)- 24999,83 грн., розмір процентної ставки- 14 % річних, розмір комісії- 1,90 % річних.

Відповідач підписав пропозиції, чим письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Відповідачем умов кредитування. Також, підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб позивача та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, в тому числі в разі невиконання позивачем зобов`язань за таким договором. У преамбулі пропозиції є посилання на Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які містять деталізовані умови видачі, обслуговування кредиту, порядку нарахування процентів, комісії, відповідальності та інші умови кредитування.

У зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 39606,72 грн., як складається: 16664,36 грн.- заборгованість за кредитом; 12492 грн.- заборгованість по процентам, 10450,36 грн.- заборгованість за комісією.

В подальшому 08.05.2024 року між АТ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 1337, видане 15.03.2018р. Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

16.07.2024 року між ТОВ «ФК «Фінако» та ТОВ «ФК «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «Смарт Пей» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024р., витяг із Державного реєстру фінансових установ № 27-0026/24179 від 28.03.2024р.), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на дату укладання Договору факторингу за кредитним договором склала 39606,72 грн., з яких: 16664,36 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12492 грн.- сума заборгованості за відсотками, 10450,36 грн. - заборгованість за комісією.

Враховуючи викладене просило задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» заборгованість за кредитним договором № GP-5841581 від 13.01.2014 року в сумі 39606, 72 грн.

Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Данильчук С.Г. та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки строк сплив 13.01.2020 року, в той час як з позовом ТОВ «ФК « Смарт Пей» звернулось лише у листопаді 2024 року.

Враховуючи викладене вважає, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім того вказує, що укладення кредитного договору є недоведеним, оскільки сам кредитний договір від 13.01.2014 року позивачем до справи долучено не було.

Також вважає, що заборгованість за комісією не підлягає стягненню, оскільки умови щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, а сплачена позивачем комісія підлягає зарахуванню до основної суми заборгованості.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього.

Також судом першої інстанції вказано, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки 30.03.2020 року було запроваджено карантин на всій території України, в період якого, строки продовжуються та в подальшому було продовжено строки позовної давності на час дії воєнного стану.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У відповідності до ч.2 ст.1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.

Із матеріалів справи вбачається, що між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-5841581 від 13.01.2014 року, шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал». На підставі зазначеного вище кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 24999,83 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 14 % річних, а розмір комісії за користування кредитом 1,90 %. Підписана Відповідачем пропозиція є договором приєднання, який містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору: номер рахунку, сума кредиту (кредитного ліміту)- 24999,83 грн., розмір процентної ставки- 14 % річних, розмір комісії- 1,90 % річних.

Підписавши вищевказану пропозиції, відповідач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних Відповідачем умов кредитування.

В подальшому АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ».

ОСОБА_1 не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 11-14), у зв`язку виникла заборгованість в сумі 39606,72 грн., з яких: 16664,36 грн.- заборгованість за кредитом; 12492 грн.- заборгованість по процентам, 10450,36 грн.- заборгованість за комісією (а.с. 9-10).

08.05.2024 року між АТ «Пумб» та ТОВ «ФК «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК № 1337, видане 15.03.2018р. Нацкомфінпослуг), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

16.07.2024 року між ТОВ «ФК «Фінако» та ТОВ «ФК «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «Смарт Пей» (ліцензія на діяльність фінансової компанії з правом надання послуг - факторинг, надання коштів та банківських металів у кредит; переоформлена Національним банком України 27.03.2024р., витяг із Державного реєстру фінансових установ № 27-0026/24179 від 28.03.2024р.), отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників БАНКУ (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача.

Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на дату укладання Договору факторингу за кредитним договором склала 39606,72 грн., з яких: 16664,36 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12492 грн.- сума заборгованості за відсотками, 10450,36 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст. ст.76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем в позові, а тому колегія суддів вважає, що позов є обґрунтованим.

Посилання відповідач на те, що нарахування комісії за кредитним договором відбулося безпідставно не заслуговують на увагу, оскільки ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Також слід зазначити, що прохання в апеляційній скарзі зарахувати комісію до основної суми заборгованості по кредитному договору, свідчить про визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів та укладення ним спірного кредитного договору.

Разом з тим, відповідач звернулася до суду із письмовою заявою про застосуванням позовної давності.

За змістом ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору строк дії останнього 36 місяців. Таким чином строк повернення кредиту за умовами договору сплив 13.01.2017 року. Отже строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості сплив 13.01.2020 року.

Разом з тим позивач звернувся до суду із позовом лише у листопаді 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Посилання у рішенні суду на те, що строк позовної давності продовжився у зв`язку із введенням на території України карантину з 20.03.2020 року є безпідставним, оскільки строк позовної давності закінчився 13.01.2020 року, ще до запровадження карантину, а тому відсутні підстави для продовження цих строків.

Враховуючи, що відповідачем подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, та те, що представник позивача не надав жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, то у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, і відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ « Фінансова компанія «Смарт Пей» у повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 26 квітня 2022 року у постанові № 289/1560/20.

Із матеріалів справи вбачається, в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Данильчук С.Г. прохає стягнути з відповідача в сумі 5500 грн витрати на правову допомогу та в суді апеляційної інстанції 3000 грн. Крім того в матеріалах справи міститься посилання на докази понесених судових витрат на правничу допомогу, а саме: копія ордеру, копія договору про надання правничої допомоги № 2025/03/13-01 від 13.03.2025 року; копія додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2025/03/13-01 від 13 березня 2025 року; копія додатку № 2 до договору про надання правничої допомоги № 2025/03/13-01 від 13 березня 2025 року, копія квитанції на суму 3000 грн.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги, критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені витрати у розмірі 8500,00 грн. не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слід стягнути з позивача на користь відповідач витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 4000 грн.

Щодо стягнення витрат за оплату судового збору слід зазначити наступне.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином слід стягнути з ТОВ « ФК « Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3634,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Данильчука Сергія Григоровича,- задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року,- скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 3634,50 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. а всього 7634,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2025 року

Головуючий суддя : ________________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________________ С.Б. Бутенко _____________________ О.І. Обідіна