Провадження №2/521/196/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року місто Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за участі третьої особи: Юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського (Малиновського) районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, в якому просив визнати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича від 01 березня 2021 року, індексний номер рішення 56865418 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв. м., житловою площею 19,6 кв. м., з наступними відомостями про складові частини об?єкта нерухомого майна: житловий будинок А, гараж К, гараж Н, огорожа, ворота 3, 7, 8, 9, мостіння ІХ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) незаконним; скасувати запис № 40781091 від 01 березня 2021 року державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,9 кв. м., житловою площею 19,6 кв. м., з наступними відомостями про складові частини об?єкта нерухомого майна: житловий будинок А, гараж К, гараж Н, огорожа, ворота 3, 7, 8, 9, мостіння ІХ (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) незаконним. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що позивачу на підставі договору дарування, належить 54/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_2 належить 8/100 частки домоволодіння відповідно до договору купівлі-продажу від 11 лютого 1997 року. Оскільки між сторонами постійно виникали конфлікти щодо порядку користування прибудинковою земельною ділянкою, в 2020 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В 2023 році позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 38.9 кв. м., житлова площа 19,6 кв. м. До складових частин об`єкту нерухомого майна увійшли: житловий будинок А, гаражі К та Н., огорожа, ворота 3,7,8,9, мостіння IX. Таким чином, відповідач припинив бути співвласником вказаного домоволодіння та свої 8/100 частки у домоволодінні перереєстрував на окреме домоволодіння за номером АДРЕСА_1 .

Для державної реєстрації права власності було подано наступні документи: договір купівлі-продажу, серія та номер: 3-473, виданий 11 лютого 1997 року, видавник: Державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б.; лист, серія та номер: 491873.72, виданий 31 січня 2018 року, видавник: КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 17 лютого2021 року, видавник: ТОВ "ТЕХНІК ПРОЕКТ"; висновок, серія та номер: 12/21, виданий 17 лютого 2021 року, видавник: ТОВ "ТЕХНІК ПРОЕКТ".

Позивач вважає, що відповідач вказаними діями порушив права ОСОБА_3 , як співвласника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та обґрунтовує це тим, що, оскільки сторони були співвласниками домоволодіння у відповідних частках, то здійснювати своє право власності вони могли або за спільною згодою, а у разі відсутності такої згоди - за відповідним рішення суду. Однак, між позивачем та ОСОБА_2 відсутній договір чи рішення суду про виділ частки, про поділ спільного майна, про порядок користування спільною земельною ділянкою. Між сторонами з 2020 року триває судовий спір про порядок користування спільною земельною ділянкою. В ході розгляду справи ОСОБА_2 заявив зустрічний позов щодо порядку землекористування. За ухвалою суду проведена комплексна земельно-технічна експертиза. Натомість, відповідач не чекаючи на судове рішення та приховуючи цей факт від позивача, від суду, зареєстрував своє право власності на окреме домоволодіння. При цьому, відповідач зареєстрував за собою право власності на: огорожу, ворота 3,7,8,9 та мостіння IX, на самочинно збудований гараж літ. «Н», на гараж літ. «К».

Гараж літ. «Н», на який відповідач зареєстрував за собою право власності, вказано у технічному паспорті від 28 лютого 1997 року, виконаному Одеським міжміським БТІ, як самочинно збудований ОСОБА_2 . З цього позивач зробив висновок про те, що відповідач до рішення суду, де розглядається спір про землекористування, одноосібно визначив межі своєї частки земельної ділянки, у тому числі захопив земельну ділянку, де розміщено самочинно збудований гараж літ. «Н». Таким чином, реєструючи своє право власності на окремий житловий будинок, у тому числі на складові частини об`єкту нерухомого майна, ОСОБА_2 діяв не лише на порушення закону, але й на порушення прав та інтересів співвласника ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначає, що у порушення ст. ст. 10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 40 Порядку для проведення державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2012р., державний реєстратор не перевірив наявність всіх документів для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, у зв?язку з чим рішення державного реєстратора є неправомірним та підлягає скасуванню.

У відкритому судовому засіданні представник позивача адвокат Чорнуцький В.П. позов підтримав, просив його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що реєстрація за відповідачем права власності на спірне домоволодіння порушує права позивача, в тому числі, на гараж літ. Н, який є самовільно збудований відповідачем і наявність якого перешкоджає позивачу в користуванні спільною земельною ділянкою.

Відповідач державний реєстратор Турецький О.В. у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не подав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лисецька О.О., у відкритому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, подала письмові пояснення, в яких зазначила те, що з урахуванням того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли в 1997 році, керуючись статтею 5 Цивільного кодексу України, відповідач в поясненнях зазначає правові норми, що регулювали правовідносини в період дії Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.12.1996 № 584 «Про прийняття в експлуатацію прибудов до житлового будинку літ «В» та надвірних побудов, що належать ОСОБА_5 , по АДРЕСА_2 » встановлено, що праводавцям ОСОБА_6 - сім`ї ОСОБА_5 належала частина домоволодіння літ «В», що складалось з однієї кімнати площею 8,8 кв. м. та коридора площею 4,9 кв. м.. Для покращення житлових умов, ОСОБА_5 прибудував до житлового будинку літ «В» одну житлову кімнату площею 10,8 кв. м, кухню площею 8 кв. м., коридор площею 4,3 кв. м., санвузол площею 2,1 кв. м. Тобто, загальна площа прибудов становить 25,2 кв. м. Крім того, побудовано гараж літ «К» розміром 3,1х 7,35. При цьому, згода співвласників по домоволодінню на будівництво прибудов є в наявності. Враховуючи вище викладене, виконком ОМР вирішив: 1.Затвердити акт міської міжвідомчої комісії. Прибудови літ «вІ», «в2», «в3» до житлового будинку літ «В» житловою площею 10,8 кв. м., загальною площею 25.2 кв. м., та гараж літ «К» по АДРЕСА_2 прийняти в експлуатацію... ОМБТІ внести зміни в технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Тобто, на думку представника відповідача, зазначеним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради фактично вирішено питання щодо виділення із спільної часткової власності домоволодіння, розміщеного в АДРЕСА_2 , з визначенням праводавцю відповідача - ОСОБА_5 частини домоволодіння, а саме: житлового будинку літ «В», з урахування прибудов загальною площею 38,9 кв. м. та гаражу літ «К» розміром 3,1х 7,35. При цьому, встановлено факт надання такої згоди співвласниками домоволодіння.

Надалі, 11 лютого 1997 між ОСОБА_5 та відповідачем у справі ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 8/100 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що складається з 4 кам`яних житлових будинків загальною площею 135,3 кв. м. і надвірних прибудов: «Г» сарай, «Д» сарай, «Е» вбиральня, «К» гараж, «Л» гараж, 1-4 огорожа, 1-IIІ мостіння, розміщені на земельній ділянці розміром 691 кв. м. Фактично, порядок користування спірним домоволодінням встановлено співвласниками зазначеного домоволодіння, що підтверджується даними технічних паспортів на ім`я відповідача ще станом на 28 лютого 1997 року, в яких відображено, що у володінні, користуванні та власності відповідача знаходиться житловий будинок «В» загальною площею 38.9 кв. м.

В свою чергу, в технічному паспорті, виготовленому 28 лютого 1997 року Одеським МБТІ відображено інформацію щодо самовільної побудови ОСОБА_2 гаражу «Н» загальною площею 20,8 кв. м. Факт побудови гаражу літ «Н» ОСОБА_7 чи його праводавцем, користування зазначеним гаражем саме відповідачем ОСОБА_7 на протязі часу з дня укладання ним договору купівлі-продажу частки домоволодіння - не оспорюється жодним співвласником домоволодіння.

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 31 січня 2018 року визначено, що у зв?язку з тим, що будівля гаражу літ «Н» ОСОБА_2 побудований до 05.08.1992... зазначена будівля не є самочинним будівництвом. В даному випадку, на думку представника відповідача, реєстрація зазначеного гаражу 26 червня 2018 року здійснена у відповідності до вимог Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 26 червня 2018 року. Право власності на зазначений гараж «Н» визначено у відповідності до приписів ст. 119 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) та частин 3,4 статті 357 Цивільного кодексу України.

В даному випадку, відповідач надав на реєстрацію документи, що підтверджують виділ із спільної часткової власності домоволодіння, в тому числі: рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.12.1996 № 584 «Про прийняття в експлуатацію прибудов до житлового будинку літ «В» та надвірних побудов, що належать ОСОБА_5 , по АДРЕСА_2 , згідно з яким фактично вирішено питання щодо виділення із спільної часткової власності домоволодіння, розміщеного в АДРЕСА_2 , з визначенням праводавцю відповідача - ОСОБА_5 частини домоволодіння, а саме: житлового будинку літ «В», з урахування прибудов загальною площею 38,9 кв. м. та гаражу літ «К» розміром 3,1х 7,35. При цьому, встановлено факт надання такої згоди співвласниками домоволодіння; технічний паспорт від 05.05.2018 на ім`я ОСОБА_2 , інших документів, що додані до заяви на державну реєстрацію. Зазначені документи фактично відповідають вимогам чинного законодавства щодо реєстрації права власності.

Щодо спільної часткової власності на домоволодіння представником відповідача зазначено, що виділ із зазначеного домоволодіння здійснений також співвласником ОСОБА_8 , про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Тобто, право спільної часткової власності на зазначене домоволодіння припинено в частині права власності співвласників ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

Представники відповідача Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та третьої особи - Юридичного департаменту Одеської міської ради у відкрите судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причину неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у відсутність та відзив і пояснення на позов не подали.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_9 , вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що у задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить 54/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 2003 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Коваль Н.В., за реєстровим № 10-806 (а. с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаного домоволодіння.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 придбав 8/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 1997 року, № 3-473 (а. с. 10).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 01 березня 2021 року вбачається, що 19/100 часток вказаного домоволодіння належало ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 24 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. Також, із цієї інформації вбачається, що за ОСОБА_8 27 грудня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44915345 від 29 грудня 2018 року зареєстровано право власності на приватний будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 93-95).

Тобто, з 29 грудня 2018 року право спільної часткової власності ОСОБА_8 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 припинилось.

01 березня 2021 року державним реєстратором Турецьким Олександром Сергійовичем Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, № 56865418, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на приватний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а. с. 96).

Тобто, з 01 березня 2021 року право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 припинилось.

Не погоджуючись із діями ОСОБА_2 та державного реєстратора Турецького О.С. позивач ОСОБА_1 вказує про те, що державна реєстрація за ОСОБА_2 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вчинена всупереч діючому законодавству, та порушує права ОСОБА_1 , як співвласника спірного домоволодіння.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із захистом права власності, та регулюються Розділом І Книги третьої ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 364 та ст. 367 ЦК України, співвласник може виділити свою частку зі спільного майна або співвласники можуть поділити майно, що є у спільній частковій власності.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній договір чи рішення суду про виділ частки, про поділ спільного майна, про порядок користування спільною земельною ділянкою.

Судом встановлено, що між сторонами з 2020 року триває судовий спір про порядок користування спільною земельною ділянкою, який перебуває в провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси, справа № 521/18864/20.

Підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на окремий житловий будинок стали договір купівлі-продажу, серія та номер: 3-473, виданий 11.02.1997, видавник: Державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сегенюк С.Б.; лист, серія та номер: 491873.72, виданий 31.01.2018, видавник: КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 17.02.2021, видавник ТОВ «ТЕХНІК ПРОЕКТ»; висновок серія та номер: 12/21, виданий 17.02.2021, видавник ТОВ «ТЕХНІК ПРОЕКТ» (а. с. 23-25).

Позивач зазначає про те, що вказані документи не можуть бути підставою для виникнення права власності та його реєстрації.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив про те, що відповідач порушив право ОСОБА_1 як співвласника, здійснивши виділ своєї частки без відома позивача, одноосібно визначивши себе власником спільних господарчих будівель та в обхід судової справи одноосібно визначивши межі своєї земельної ділянки. При цьому, господарчою будівлею, яка увійшла після проведеної спірної державної реєстрації до домоволодіння АДРЕСА_1 є гараж літ. «Н», який, як зазначає позивач, збудований ОСОБА_2 самочинно.

Таким чином, до предмету доказування по даній справі відносяться обставини, які підтверджують доводи позивача про самочинне будівництво ОСОБА_2 гаражу літ. «Н», а також те, що вказаний гараж та земельна ділянка під ним перебувала у користуванні позивача чи, відповідно до його частки та порядку користування, який склався між співвласниками на момент набуття позивачем права власності на його частку у домоволодінні, враховуючи посилання ОСОБА_1 на те, що реєстрація права власності за відповідачем на цю господарську споруду порушує право власності ОСОБА_1 , а саме, можливість користування гаражем літ. «Н».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що гараж літ. «Н», щодо якого виник спір, самовільно побудований ОСОБА_2 .

Із договору купівлі-продажу від 11 лютого 1997 року вбачається, що ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5 8/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається в цілому із чотирьох кам`яних житлових будівель, загальною площею 135,3 кв. м. та надвірних споруд: «Г» сарай, «Д» сарай, «Е» вбиральня, «К» гараж, 1-4 огорожа, І-ІІІ мостіння, та розміщено на земельній ділянці розміром 691 кв. м.

Із копії технічного паспорту станом на 28 лютого 1997 року на 8/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що гараж літ. «Н» збудований самовільно (а. с. 11).

Із листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 491873.72 від 31.01.2018 року вбачається, що у зв`язку з тим, що будівля: гаражу літ. «Н», ОСОБА_2 побудований до 05.08.1992 року, відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 р. № 127, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 р. за № 582/5773 (із змінами та доповненнями) не належить до самочинного будівництва (а. с. 61).

Із копії технічного паспорту від 17 лютого 2021 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 має в своєму складі гараж літ. «Н» (а. с. 54-55).

Із копії висновку ТОВ «ТЕХНІК ПРОЕКТ» № 12/21 від 17 лютого 2021 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 має в своєму складі гараж літ. «Н» (а. с. 62).

Досліджені судом документи не дають суду підстав погодитись із доводами ОСОБА_1 про те, що лист КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради за № 491873.72 від 31.01.2018 року містить недостовірні відомості щодо дати збудування гаражу літ. «Н», а саме про те, що гараж був збудований відповідачем самовільно до 1992 року, так як точної дати побудування спірного гаражу матеріали справи не містять.

Також суд не може і погодитись із доводами позивача про те, що державний реєстратор Турецький О.С. зазначив у якості підстави для державної реєстрації надані документи необґрунтовано всупереч ст. ст. 10, 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 40 Порядку для проведення державної реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2012року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії, надалі Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законом порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиний та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом (ст. 22 Закону).

Частиною 1 статті 24 Закону визначено, що підставами для відмови в державній реєстрації є, зокрема, обставини, коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 за №1127.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені вказаним Порядком.

Відповідно до п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Згідно з п. 42 Порядку (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Матеріали реєстраційної справи № 101 (а. с. 76-98) містять технічний паспорт і договір купівлі-продажу із адресою нерухомого майна та переліком складових, які входять до 8/100 часток домоволодіння, що дає суду вважати доводи позивача про порушення державним реєстратором вимог діючого законодавства в сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно необґрунтованими та такими, що не підтверджені наявними матеріалами справи.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що спірна реєстрація права власності порушує права ОСОБА_1 як співвласника домоволодіння на користування земельною ділянкою та спірним гаражем літ. «Н», суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника.

Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам ( постанови ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов?язаних осіб.

Тобто лише встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, або порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту.

Під час розгляду справи судом було досліджено матеріали цивільної справи № 521/18864/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на яку в своєму позові посилався ОСОБА_1 .

Із позовної заяви, поданої ОСОБА_1 12 листопада 2020 року вбачається, що підставами позову ОСОБА_1 визначив той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають суперечності щодо порядку користування спільною земельною ділянкою, так як ОСОБА_2 , маючи у власності 8/100 часток домоволодіння, фактично претендує на земельну ділянку, яка є значно більшого розміру, ніж його частка. При цьому, в якості підстав позову наявності спору щодо користуванням гаражем літ. «Н» ОСОБА_1 не вказувалось.

В межах цивільної справи № 521/18864820 проведена судова комплексна земельна технічна експертиза та складено висновок експерта № 026/2022 від 13 березня 2023 року.

Із дослідницької частини висновку експерта вбачається, що експертом встановлено, що на частині земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться житловий будинок літ. «М», та наявні дві нежитлові господарські будівлі, які не відображені в копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Будексперт-Т» станом на 05.05.2018 р.

В результаті проведення візуального огляду, експертом було встановлено, що частина земельної ділянки, розташована по АДРЕСА_1 , яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1 має закриті межі, які визначені стінами будівель та парканами (огорожами), які наявні на межі із суміжними землекористувачами, що свідчить про фактично складений порядок користування земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою.

Межа між частиною земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1 та частиною земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 , визначена металевим парканом (огорожею) на металевих стовпчиках та парканом (огорожею) із азбестоцементних листів.

На момент проведення огляду, на частині земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 , розташовані наступні будівлі, які відображені в копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого КП «БТІ» ОМР станом на 02.02.2018 р., а саме: - житловий будинок літ. «В» з прибудовами літ. «в1, в2, в3»; гараж літ. «К»; гараж літ. «Н».

Межа між частиною земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 та частиною земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_1 , визначена металевим парканом (огорожею) на металевих стовпчиках та парканом (огорожею) із азбестоцементних листів.

Таким чином, із матеріалів дослідженої судом цивільної справи № 521/18864/20 вбачається, що між сторонами та іншими співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 фактично склався порядок користування земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою. Межі частин земельної ділянки, якими користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначені парканами (огорожами), а спірний гараж літ. «Н» перебуває в користуванні ОСОБА_2 та розташований на частині земельної ділянки, до якої ОСОБА_1 доступу не має, враховуючи існуючий порядок користування земельною ділянкою.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 , як співвласника, враховуючи відсутність у нього права користування гаражем літ. «Н» не порушені відповідачем, а тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, в зв`язку із чим в позові належить відмовити.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 356, 357 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 200, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, за участі третьої особи: Юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування запису державного реєстратора залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя: Тополева Ю.В.