Провадження № 2/185/1802/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 червня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мотуза Олександра Володимировича звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позиція позивача

Позивач посилається на те, що протягом тривалого часу він працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, що призвело до виникнення професійних захворювань. Крім того з позивачем стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом № 58 форми Н-1 від 29 травня 1994 року.

Довідкою МСЕК від 06 лютого 1995 року позивачу первинно визначено 70 відсотків втрати працездатності за трудовим каліцтвом.

В подальшому 13 березня 1996 року позивачу визначено 80 відсотків втрати працездатності, з них первинно 15 відсотків за професійним захворюванням, повторно 65 відсотків за трудовим каліцтвом.

01 березня 2002 року позивачу встановлено сукупно 80 відсотків втрати працездатності безстроково.

Позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 245 000 грн.

Заперечення відповідача

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зважаючи на встановлення ОСОБА_1 безстроково 80 відсотків втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 01 березня 2002 року. Крім того позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджуються його моральні страждання. Також в акті про нещасний випадок від 29 травня 1994 року зазначено про наявність вини ОСОБА_1 у настанні 26 квітня 1994 року нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, внаслідок якого позивач був травмований. Отже склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності вини підприємства у спричиненні цієї шкоди.

Також у відзиві на позов представник відповідача просить зобов`язати позивача подати заяву свідка по суті поставлених запитань у порядку та в строк, встановлений частиною 3 статті 93 ЦПК України,

Як передбачено статтею 92 ЦПК України, сторони можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи, за їхньою згодою, у тому числі за власною ініціативою.

Суд не вправі зобов`язувати позивача подати заяву свідка по суті поставлених у відзиві питань, якщо позивач не подав таку заяву за власною ініціативою.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи судом установлено, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті і отримав тілесні ушкодження внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а також захворів на професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності.

Згідно з актом форми Н-1 № 58 з позивачем 26 квітня 1994 року стався нещасний випадок під час роботи на підприємстві шахті імені Героїв Космосу, правонаступником якого є відповідач. Внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом ОСОБА_1 отримав травму забій грудного відділу хребта та крижів. (а.с.13-15)

Крім того 26 лютого 1996 року затверджений акт розслідування хронічного професійного захворювання, за змістом якого 16 лютого 1996 року Криворізьким НДІ гігієни праці у ОСОБА_1 встановлено наявність професійного захворювання двосторонній кохлеарний неврит з помірним зниженням слуху (приглухуватість другого ступеня). Причина професійного захворювання шум. (а.с.11-12)

Згідно виписки з акту огляду ЛТЕК до довідки № 048812 від 06 лютого 1995 року ОСОБА_1 визначено первинно 70 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом (травма від 26 квітня 1994 року). (а.с.16)

Згідно виписки з акту огляду ЛТЕК до довідки № 057902 від 13 березня 1996 року ОСОБА_1 визначено сукупно 80 відсотків втрати професійної працездатності, з них первинно 15 відсотків за професійним захворюванням, повторно 65 відсотків за трудовим каліцтвом. (а.с.17)

В подальшому 01 березня 2002 року позивачу встановлений той самий відсоток втрати професійної працездатності повторно безстроково. (а.с.18)

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Норми права, які застосував суд

Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця).

Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду.

Згідно з положеннями статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17.

Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено 70 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом 06 лютого 1995 року, 15 відсотків за професійним захворюванням 13 березня 1996 року.

Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЭК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року.

Отже відповідно до дати встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК саме роботодавець є належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої травмуванням на виробництві та професійним захворюванням.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а також професійного захворювання позивачу встановлено безстроково 80 відсотків втрати професійної працездатності, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 160 000 грн.

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21, пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

З урахуванням наведеного висновку Верховного Суду, сума, яка стягується рішенням суду у відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 160 000 грн. Пропорційно сума судового збору складає 1600 грн, з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 за подання заяви в електронній формі - 1280 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 160 000 (сто шістдесят тисяч) грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1280 (тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

-Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, 76, .

Суддя У.М. Болдирєва