Справа № 183/9095/23
№ 2/183/665/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Дубовенко ІГ., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загального позовного провадження з в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів, суд

у с т а н о в и в :

05 серпня 2023 року АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 ,у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 630346439 від 20 січня 2016 року у розмірі 53166,87 грн та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 20 січня 2016 року ОСОБА_1 , уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630346439. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 22 січня 2023 року, заборгованість за кредитним договором становить 53166,87 грн. Тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість та судовий збір.

Відповідачем поданий відзив, у якому посилається на те, що між сторонами 20 січня 2016 року була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630346439 від 20 січня 2016 року, за умовами якої у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 днів з дня отримання від банку інформації. Досудову вимогу банком направлено ОСОБА_1 07.06.2023 року, однак не було ним отримано, а до суду банк звернувся 14 липня 2023 року, тому банком порушений порядок дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивачем на підтвердження укладення кредитного договору подана копія анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», однак самої публічної пропозиції не надано. Крім того на вказаному документі відсутній підпис ОСОБА_1 , що свідчить про те, що він не був ознайомлений з Публічною пропозицією. Окрему увагу просив звернути на те, що нарахування та стягнення позивачем коштів за розрахунково-касове обслуговування та комісії за обслуговування картки, суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», є несправедливими умовами, що є підставою для визнання недійсним вказаних положень договору. А тому у задоволенні позову АТ «СЕНС БАНК» просить відмовити.

Відповідачем також поданий зустрічний позов до АТ «СЕНС БАНК», у якому вказує, що умови кредитного договору № 630346439 від 20 січня 2016 року щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за розрахунково-касове обслуговування кредиту, комісію за обслуговування картки та кошти за смс-інформування є такими, що порушують ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому просить визнати такі положення договору недійсними; зобов`язати АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок платежів, а залишок переплачених ОСОБА_1 коштів стягнути з АТ «СЕНС БАНК» на його користь.

Ухвалою судді 09 серпня 2023 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12 вересня 2023 року ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» прийнятий до спільного розгляду з первісним позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено справу розглядати у загальному позовному провадженні, призначене підготовче провадження.

15 квітня 2024 року підготовче провадження ухвалою суду закрите та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підтримав позовні вимоги за первісним позовом та, посилаючись на ті ж підстави, просив задовольнити його. Зустрічний позов не визнав та у його заволодіння просив відмовити. До закінчення розгляду справи по суті заявив про застосування строку позовної давності до вимог позивача за зустрічним позовом.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з тим, що його неявка не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20 січня 2016 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК» (а.с. 4-9).

Відповідно до Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «АЛЬФА БАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «АЛЬФА БАНК» (а.с. 5) ОСОБА_1 підписанням цієї анкети-заяви акцентував публічну пропозицію на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «АЛЬФА БАНК».

Згідно з п. 2.1.3 анкети-заяви у разі укладення відповідної угоди про використання продуктів банку згідно з умовами договору, що передбачає відкриття рахунку та надання кредитної картки, ОСОБА_1 виявив бажання відкрити рахунок та отримати кредитну картку, отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000 грн на його рахунку на умовах, що вказується в договорі та відповідній угоді.

Анкета-заява, Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також Довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту) підписані відповідачем з використанням ЕЦП.

Оферта на укладання угоди та акцепт пропозиції містять пункт 3.2 про процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття готівкою на рівні 26,00% річних (а.с.4).

Згідно з Довідкою про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» валютою рахунку є гривня; строк дії картки 2 (два) роки з можливістю перевипуску; строк дії кредитної лінії 1 (один) рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; форма кредитування - відновлювальна кредитна лінія; тип процентної ставки - фіксована; погашення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу; розрахунковий період - 1 місяць; пільговий період - період часу, протягом якого, за умови повного повернення клієнтом Суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, що існувала на кінець останнього дня розрахункового періоду, процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється у розмірі 0,01% від суми операцій з розрахунків за товари; розмір обов`язкового мінімальної платежу - 7% від суми заборгованості, мінімум 50 грн; строк внесення платежу - до 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу 280,00 грн; орієнтована реальна процентна ставка - 5,7% (а.с. 7).

Згідно з акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №630346439 від 20.01.2016 ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту від №630346439 та визначено тип кредиту - «Максимум готівка», ліміт відновлювальної кредитної лінії 75000 грн, процентна ставка 26% річних. Кредит наданий позичальнику для власних потреб, отримання грошових коштів в розмірі 75000 грн. шляхом переказу коштів на картковий рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк»; з оплатою страхового платежу за умовами добровільного страхування ризиків; та оплатою страхового платежу за договором добровільного страхування фінансових ризиків позичальника.

ОСОБА_1 було підписано Додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») від 20 січня 2016 року, Договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 20 січня 2016 року, Довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» та Заяву на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» та картка із зразками підписів.

Факт підписання вищевказаних документів ОСОБА_1 у відзиві та зустрічному позові на позовну заяву не заперечував.

У пункті 1 частини ІІ зазначеної вище Анкети-Заяви зазначено, що підписанням цієї Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 підтверджує, що ця Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні ст. 642 ЦК України; надає Банку свою письмову згоду на обробку її персональних даних; беззаперечно підтверджує те, що приймає пропозицію Банку на оформлення «Максимум-готівка» (картки) і їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення всі умови Договору, в тому числі умови отримання та обслуговування Картки.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Таким чином судом встановлено, що 20 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 20.01.2016 року по 22.01.2023 року.

Судом також встановлено, що 30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», що також підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2022 року та Витягом з державного реєстру банків від 02.12.2022 року.

ОСОБА_1 банком було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами та ОСОБА_1 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання щодо сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином за договором не виконував, в результаті чого виникла заборгованість.

ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву не заперечував, що користувався наданими йому банком грошовими коштами в межах встановленого кредитного ліміту, що в сукупності з іншими встановленими у справі обставинами є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань.

Отже, між сторонами склалися кредитні правовідносини, у яких право кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою.

Згідно з Розрахунком заборгованості за кредитом позичальника ОСОБА_1 по кредитному договору № 630346439 станом на 22 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» у загальному розмірі 53166,87 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26840,12 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 155,12 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 24243,48 грн., відсотків за прострочену заборгованість у розмірі 1928,15 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 дійсно було порушено право позивача за первісним позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, та вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року у розмірі 53166,87 грн є обґрунтованими. При цьому, як вбачається з випискою по рахунку з кредитною картою за період з 20.01.2016 по 28.02.2023 ОСОБА_1 було сплачено 68792,45 грн комісії за обслуговування кредиту та 660 грн за послуги смс-інформування.

Разом з цим, звернувшись у вересні 2023 року до суду з зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 наполягав на тому, що банком було включено у Кредитний договір несправедливі умови в частині встановлення щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки, а також за послугу смс-інформування, а тому наявні підстави для визнання цих умов недійсними та повернення сплачених за такими комісіями грошових коштів позичальнику.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 627 ЦК України визначено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Отже, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і положеннями Закону України «Про захист прав споживачів».

Отриманий ОСОБА_1 за Кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року кредит є споживчим кредитом.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення Кредитного договору № 630258801, тобто станом на 19 березня 2015 року, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

При цьому, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, про що зазначено у частині 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто, під час розгляду даної категорії справ судом можуть бути визнані несправедливими і інші умови, які внаслідок їх особливостей можуть створювати істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, які несе позичальник, зокрема щодо завищеної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В даному випадку надання грошових коштів за укладеним кредитним договором шляхом встановлення кредитного ліміту на відповідну кредитну карту відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на відповідну кредитну карту та надання позичальнику можливості розпоряджатись кредитними, коштами, що містяться на такій карті це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії як надання послуг з розрахунково-касового обслуговування основної картки та послуг з обслуговування основної картки не є самостійними послугами, що замовляються та підлягають сплаті позичальником. Оскільки надання послуг з розрахунково-касового обслуговування основної картки та послуг з обслуговування основної картки відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Як вже було зазначено вище, за період з 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року лише в рахунок оплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та за обслуговування основної картки ОСОБА_1 було сплачено непропорційно велику суму, а саме 68792,45 грн. На переконання суду, встановлення таких комісій за розрахунково-касове обслуговування основної картки та за обслуговування основної картки вочевидь є несправедливою умовою. Суд зауважує, що плата за послуги, які надаються банком позичальнику, повинна бути розумною та пропорційною, відповідати обсягу та характеру виконаної банком роботи під час надання такої послуги.

При вирішені даної справи суд виходить з того, що умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою, що надає суду всі підстави для визнання такої умови недійсною.

За таких обставин слід дійти висновку, що встановлення у Кредитному договорі 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року щомісячних платежів за розрахунково-касове обслуговування основної картки, комісій за обслуговування основної картки, які за своє суттю не можуть вважатися самостійними послугами, що замовляються та підлягають оплаті позичальником, є несправедливими умовами для позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 як позичальника, оскільки такі положення укладеної між сторонами угоди призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

З матеріалів даної справи вбачається, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена угодою про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року, а саме плату щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки.

При цьому Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які Банком встановлені щомісячні комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення угоди (акцепту) про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року про встановлення плати щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки - є нікчемними та не підлягають визнанню недійсними.

Посилання ОСОБА_1 щодо несправедливості умов договору в частині плати за послугу смс-інформування, відхиляються судом, тому ним не надано доказів того, що банком не виконувалися смс-інформування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, а також у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року в справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), які підтримала Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідках. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (п. 98 постанови ВП ВС від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 р. у справі № 463/5896/14-ц дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення та вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що вимога зустрічного позову про визнання недійсним умов Кредитного договору про встановлення плати за обслуговування кредиту (за розрахунково-касове обслуговування) не підлягає задоволенню саме у зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права, оскільки суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки при вирішенні спору про визнання правочину недійсним, встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

За період з 20.01.2016 року по 20.02.2023 року ОСОБА_1 на користь Банку було перераховано в якості сплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 53821,66 грн; комісії за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн, то вказані кошти мають бути повернуті Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» позичальнику ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд вважає за можливе застосувати до виниклих між сторонами правовідносин положення статті 601 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просить зобов`язати Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок платежів, здійснених ним за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування кредитної картки та за послугу СМС-інформування, а також зарахувати вказані платежі в рахунок погашення основного боргу за кредитним договором № 630346439 від 20.01.2016 року, а залишок коштів повернути позичальнику.

Тобто, ОСОБА_1 фактично заявлено про зарахування зустрічних вимог.

Як вже було зазначено вище Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 630346439 від 20.01.2016 року у розмірі 53166,87 грн.

В свою чергу, Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» зобов`язано повернути ОСОБА_1 68792,45 грн, які були сплачені ним в рахунок оплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки, комісії за обслуговування основної картки та плати за послугу СМС-інформування.

Отже, оскільки вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» та ОСОБА_1 є однорідними (кожна сторона має вимогу по відношенню до іншої про оплату грошових коштів на свою користь), беручи до уваги, що Банк має повернути ОСОБА_1 грошові кошти в більшому розмірі, ніж той, що ОСОБА_1 має сплатити Акціонерному товариству «СЕНС БАНК» в рахунок заборгованості за кредитом, суд вважає за необхідне здійснити зарахування зустрічних вимог.

Саме такий спосіб захисту, на переконання суду, в даному випадку буде ефективним та відповідатиме завданням цивільного судочинства.

Таким чином, оцінивши повно та всебічно наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 15625,58 грн (68792,45 грн 53166,87 грн = 15625,58 грн), які були сплачені в якості плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісії за обслуговування основної картки, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки судом було здійснено зарахування зустрічних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» та ОСОБА_1 та у зв`язку з цим ОСОБА_1 в межах заявлених Банком позовних вимог більше не має заборгованості перед Акціонерним товариством «СЕНС БАНК», тобто зобов`язання припинено зарахуванням зустрічних однорідних вимог, то позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» за первісним позовом задоволенню не підлягають.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічною позовною заявою підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судом відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача за первісним позовом.

Враховуючи, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 задоволенні частково, а позивач за зустрічною позовною заявою на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,2 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів, визнання недійсними умов кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок платежів - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були сплачені в якості плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісії за обслуговування основної картки, у розмірі 15625 (п`ятнадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 58 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави.

В іншій частині позовних вимог за зустрічною позовною заявою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (, адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100, електронна пошта: невідома).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , електронна пошта: відсутня).

Суддя І.Г.Дубовенко