Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
справа № 522/4273/20
провадження № 61-7543св24
У березні 2020 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок.
Позов мотивований тим, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала справа № 522/6191/16 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3 про витребування на користь територіальної громади м. Одеси вищевказаних земельних ділянок та визнання права комунальної власності на ці ділянки.
Проте, як зазначає позивач, в період розгляду касаційної скарги Одеської міської ради ОСОБА_3 відчужила спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року № 2035 та ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 вересня 2017 року № 2032, № 2034, № 2035.
На переконання позивача дані відчуження перешкоджають здійсненню права власності територіальної громади м. Одеси на вищезазначені земельні ділянки, оскільки досі право власності зареєстровано на третіх осіб.
Враховуючи викладене, Одеська міська рада просила:
витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради:
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача не з його волі, іншим шляхом, а відтак права Одеської міської ради, передбачені статтями 317, 319, 321 ЦК України є порушеними, та підлягають захисту в порядку та спосіб, передбачений статтею 388 ЦК України, однак Одеською міською радою пропущено строк на звернення з позовом до суду, а тому суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :41:004:0015, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :41:004:0016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :41:004:0017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0500 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :41:004:0013, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова мотивована тим, що Одеська міська рада з позовом звернулась до суду 13 березня 2020 року, тобто в межах трирічного строку, оскільки про остаточне порушення свого права дізналась саме після ухвалення апеляційним судом судового рішення 06 червня 2019 року, а тому підстав для застосування строків позовної давності, колегія суддів не вбачає. Сторонами не оскаржувалося судове рішення в частині доведеності позовних вимог.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає порушення судами норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Представник заявника зазначає, що спірні земельні ділянки були придбані за договорами купівлі-продажу його дружиною за його згодою, а тому суди вирішуючи даний спір порушили його права на майно, не залучивши до участі у справі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 28 травня 2025 рокукасаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок закрив.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що права ОСОБА_4 ухваленими судами рішенням про витребування земельних ділянок не порушені та захищені тим з подружжя (дружиною), яка уклала договір, і є відповідачем у справі. ОСОБА_4 лише надавав згоду на укладення договорів купівлі-продажу, та не був його стороною, а тому він не може вважатися належним відповідачем за вимогами про витребування спірного майна. Дії ОСОБА_4 щодо подання касаційної скарги на судові рішення, є зловживанням ним своїми процесуальними правами, оскільки спрямовані на скасування законного та обґрунтованого судового рішення апеляційного суду.

Не можу погодитись з такими висновками колегії суддів та наявністю підстав для закриття касаційного провадження з наступних міркувань.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Європейська конвенція з прав людини у статті 6 також гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, право, зокрема власника майна, на звернення до суду за захистом свого права власності гарантовані як Основним законом так і Європейською конвенцією. Забезпечення судами його реалізації відповідатиме основному принципу цивільного судочинства - верховенство права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (частини друга, третя статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша, третя, п`ята статті 4 ЦПК України).

У цій справі судом встановлено, що 04 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були укладені договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок.

В цей час ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з особою, яка звернулася з касаційною скаргою - ОСОБА_4 .

Оскільки майно набуте подружжям за час шлюбу воно в силу статті 60 Сімейного кодексу України вважається їх спільним сумісним майном, а тому відповідно до статті 63 СК України 1/2 у праві власності на це майно (земельні ділянки) належить ОСОБА_4 , тобто особі, яка подала касаційну скаргу.

Постановою апеляційного суду спільні земельні ділянки подружжя ОСОБА_6 було витребувано на користь позивача, а тому цим рішенням ОСОБА_4 також було позбавлено права власності на свою земельних ділянок і таке рішення він має право оскаржити до суду вищої інстанції. В такому разі право на оскарження судового рішення, яким особу позбавлено права власності та яка навіть не брала участі у своїй справі, вочевидь не можна кваліфікувати як зловживання процесуальними правами.

Висновки ж суду щодо захисту (представлення) інтересів ОСОБА_4 його дружиною у цій цивільній справі не можна вважати такими, що відповідають закону та правам заявника, адже кожна особа має самостійне (своє) право на судовий захист, оскарження рішення суду та на захист свого майна (його частини). Заявник не був учасником цивільної справи, є повнолітньою дієздатною особою і його дружина не була уповноважена представляти в суді його інтереси.

Враховуючи фундаментальні принципи як вітчизняного законодавства так і міжнародного права, що кожна особа має право на судовий захист своїх порушених прав, зокрема і права власності, на участь у розгляді своєї справи, на оскарження ухваленого в ній рішення і ці права гарантуються та захищаються державою, відмова заявнику як співвласнику майна у праві на оскарження судового рішення, яким він був позбавлений права власності у справі у якій він участі не брав, предстати перед судом та бути почутим, не відповідає принципу верховенства права, вищенаведеним нормам законів України так і статтям 6, 13, статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.

Суддя А. Ю. Зайцев