Справа № 242/260/20
Провадження № 2/0203/333/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 05.03.2016.

27.05.2025 від ОСОБА_1 до суду надійшла позовна заява третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, в якій він просить:

- визнати недійсним договір позики від 05.03.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим номером 537;

- визнати недійсним договір іпотеки від 05.03.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. за реєстровим номером 538;

- визнати недійсною розписку від 17.03.2017, підписану ОСОБА_3 .

Позовна заява обґрунтована тим, що наявність договору позики та розписки порушує права позивача як власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана ним за договором купівлі продажу від 28.03.2017 у особи, яка вказана в договорі за іменем ОСОБА_3 , оскільки наразі ОСОБА_2 оспорює право власності позивача на квартиру, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням прав позикодавця за договором позики та розпискою (справа №757/47946/19-ц); також наявний спір по звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що перебуває у власності позивача (справа №757/53372/18-ц). Позивач зазначає, що вказана квартира була передана особою, яка використовувала ім`я ОСОБА_3 , в іпотеку на підставі договору іпотеки №538 в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 05.03.2016; на виконання договору позики була укладена розписка від 17.03.2017 про отримання у ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 17 563 000,00 грн, які ОСОБА_3 нібито зобов`язалася повернути в повному обсязі та сплатити проценти в строк до 10.03.2018. При цьому, договір позики та розписку від імені ОСОБА_3 підписала особа, що використала недійсний паспорт громадянина України. Як пізніше з`ясовано позивачем, громадянка України ОСОБА_4 є особою, що використовувала ім`я та недійсний паспорт ОСОБА_3 та уклала оспорювані договори. Викладене, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним договору позики та розписки відповідно до положень ч. 2 ст. 203 ЦК України та договору іпотеки як акцесорного.

28.05.2025 від представника ОСОБА_1 адвоката Селівакіна І.О. до суду надійшло клопотання про розгляд питання про прийняття позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору до розгляду без участі ОСОБА_1 та його представника.

30.05.2025 від представника ОСОБА_2 адвоката Воротиленка О.С. до суду надійшли заперечення проти відкриття провадження у цивільній справі за позовом третьої особи ОСОБА_1 .

Подані заперечення, зокрема, обґрунтовані тим, що подана позовна заява третьої особи не містить самостійних вимог на предмет спору; договір іпотеки та розписка від 17.03.2017 не є предметом спору; протокольною ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра у справі №242/260/22 відмовлено ОСОБА_1 у залученні до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору; ОСОБА_1 не є стороною договору позики, іпотеки від 05.03.2016, які були укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , намагається втрутитися у правовідносини, учасником яких він не був; наявність грошового зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики від 05.03.2016 підтверджена судовими актами у справі №237/3566/17; ОСОБА_1 вже неодноразово звертався з позовами про визнання недійсними договорів позики та іпотеки від 05.03.2016 (ухвалою суду від 30.03.2021 у справі №237/356/17-ц зустрічну позовну заяву було повернуто, ухвалою суду від 24.03.2025 у справі №757/8217/25-ц позовну заяву та заяву про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 від 20.03.20025 також повернуто); вчинення з боку ОСОБА_1 та його представників дій щодо навмисного затягування розгляду справи №242/260/20, подання необґрунтованих клопотань, заяв, позовів, свідчить про наявні зловживання процесуальними правами, у зв`язку з чим адвокат Воротиленко О.С. просив застосувати до ОСОБА_1 та його представника адвоката Селівакіна І.О. захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши подану позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики, іпотеки, розписки в межах справи №242/260/20, матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

У статті 52 ЦПК України зазначено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу у справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

За статтею 195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення статей 193 і 194 ЦПК України.

При поданні позову позивач визначає як предмет позову, так і предмет спору. При цьому суд наголошує на відмінностях між цими поняттями.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у Постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13 березня 2019 року № 916/3245/17 та від 12 червня 2019 року № 916/542/18.

У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у процесі розгляду судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, відповідно до положень статті 52 ЦПК України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

У свою чергу, самостійність вимог полягає в тому, що саме третя особа перебуває у правовідносинах із відповідачем, і що саме її право порушене. Тобто третя особа із самостійними вимогами заперечує/частково заперечує вимогу(ги) позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 910/12744/22.

Заявляючи самостійні вимоги щодо предмета спору, такі треті особи тим самим заявляють про наявність у них самостійних прав, відмінних і незалежних від прав сторін. Тому вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не призводить до процесуальної співучасті. Така третя особа займає самостійне процесуальне становище поряд із позивачем і відповідачем, а її інтереси та інтереси первісних сторін протилежні й виключають один одного.

Як встановлено судом, предметом позову (первісного) у цій справі є стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 05.03.2016.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики та іпотеки від 05.03.2016, розписки від 17.03.2017.

Таким чином, вимоги третьої особи ОСОБА_1 не є самостійними вимогами на предмет спору в розумінні статті 52 ЦПК України.

Встановивши, що заявлені у позові ОСОБА_1 вимоги не є позовними вимогами третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у цій справі у розумінні статті 52 ЦПК України, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

На даному етапі судового провадження, враховуючи вчинені ОСОБА_1 та його представником адвокатом Селівакіним І.О. процесуальні дії, суд не вбачає підстав для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, про що заявлено представником ОСОБА_2 адвокатом Воротиленком О.С.

Керуючись статтями 52, 185, 195, 258-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі №242/260/20, та додані до неї документи повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Іваницька