"03" червня 2025 р. Справа № 730/1006/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Шубочкіної Т.В., за участі секретаря Воронюк А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про відвід судді Свєтушкіної Д.А. від розгляду цивільної справи № 730/1006/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Вишгородського районного суду Київської області Свєтушкіної Д.А. перебуває цивільна справа № 730/1006/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

29.05.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Свєтушкіної Д.А. від розгляду вищезазначеної цивільної справи. В задоволенні заяви про відвід в цивільній справі 730/1006/24 було відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав, про які йдеться в ст. 36 ЦПК України. Заява про відвід в цивільній справі 730/1006/24 була визнана необґрунтованою та була передана на вирішення іншому судді у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Заявлення цього клопотання після закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, заявник обгрунтовує тим, що саме на підготовчому засіданні 24.04.2025 року та з постановленням ухвали від 24.04.2025 року про призначення справи до розгляду по суті, йому стало остаточно відомо про наявність підстав для відводу судді.

Отже, про підстави, які заявник вважає підставами для відводу судді, останній дізнався 24.04.2025.

Однак із заявою про відвід судді Свєтушкіної Д.А. звернувся лише 29.05.2025, тобто із порушенням строку, встановленого ч. 3 ст. 39 ЦПК України.

При цьому оцінивши арґументи заявника, на які він посилається, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Положеннями ч.8 ст. 40 ЦПК України, встановлено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Вирішуючи питання про відвід судді, виходячи з вимог ст. 40 ЦПК України щодо строків розгляду заяви, суд вирішує заяву про відвід без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Підставами відводу Москаленко Т.М. вказує сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, зазначено вибірковий та формальний підхід головуючої до з`ясування обставин справи та збору доказів, порушення суддею завдань підготовчого провадження та вимог ЦПК України (зокрема, ст. 189, 197 ЦПК України), ігнорування клопотання відповідача про виклик свідка та неналежне дослідження судом обставин при наданні пільг зі сплати судового збору.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість серед іншого також керує ходом судового процесу.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що за своєю суттю оцінка доказів сторін, а також оцінка їхнім доводам та аргументам неодмінно надається суддею при прийнятті тих чи інших процесуальних рішень.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі Гаусшильдт проти Данії, Мироненко і Мартиненко проти України зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі Гаусшильдт проти Данії вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі Мироненко і Мартиненко проти України ). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Відтак доводи заяви про відвід на об`єктивних даних не ґрунтується і мотивована суб`єктивною оцінкою і ставленням сторони до тих чи інших процесуальних питань, що виникали при розгляді справи.

Дані про упередженість судді чи іншу зацікавленість у вирішенні цієї справи відсутні.

Вирішуючи питання щодо відводу, суддя виходить із поняття упередженості судді в результаті розгляду справи. Для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони мають бути доведені. Будь-яких обґрунтованих доказів на підтвердження власних доводів ОСОБА_1 не подано.

Фактичні процесуальні дії суду навпаки свідчать про намагання суду повно та всебічно встановити обставини справи.

Станом на день розгляду заяви про відвід судді головуючим не вчинено жодної дії, яка б могла викликати у стороннього та незацікавленого спостерігача сумнів в об`єктивності та неупередженості. Всі рішення суду вмотивовані, та не згода з ними є підставою для оскарження їх в порядку визначеному ЦПК України.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, має обов`язок запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживати заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що з мотивів висловлених у заяві, підстав для відводу судді, про які йдеться в ст. 36 ЦПК України, не встановлено, заява про відвід є необґрунтованими, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,33, 36, 40, 89, 214, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Свєтушкіної Д.А. від розгляду цивільної справи № 730/1006/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Шубочкіна