РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02 червня 2025 року, місто Звягель Житомирської області

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

(Справа № 285/949/25, провадження у справі № 2/0285/856/25)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , який у подальшому уточнила, та просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі, який було розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11 квітня 2024 року, ними було отримано земельну ділянку для будівництва будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яку було оформлено на відповідача.

На цій земельній ділянці, за спільні кошти подружжя, у відповідності до дозволів на спорудження будинку, згідно затвердженого проекту, вони розпочали будівництво житлового будинку, яке фактично не було завершено, не прийнято в експлуатацію та не зареєстровано право власності, оскільки в сім`ї стали виникати непорозуміння. Вони почали жити порізно, а оформити належно будинок не було можливості, оскільки готовність недобудованого житлового будинку складає 88%, згідно довідки КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради.

Про добровільний поділ спільного майна відповідач не бажає слухати, він вважає, що все майно, нажите ними при шлюбі належить лише йому, а тому позивач просить суд позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явилась, однак від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він повідомлявся вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від якого не надходило, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що з 15 серпня 2001 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11 квітня 2024 року /а.с.8,9/.

Під час шлюбу, 25 лютого 2011 року, сторони отримали земельну ділянку для будівництва будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яку було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (а.с.10-12).

На цій земельній ділянці, позивачем та відповідачем розпочато будівництво житлового будинку, яке фактично не було завершено, не прийнято в експлуатацію та не зареєстровано право власності, готовність недобудованого житлового будинку складає 88%, згідно довідки КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а.с.13-18).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 також зазначив, що в законодавстві передбачена презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 9500 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) проподіл майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий