Справа № 570/1087/25
провадження № 4-с/570/2/2025
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

у с т а н о в и в:

покликаючись на те, що накладення арешту на все нерухоме майно скаржника призводить до порушення його конституційних прав, представник скаржника адвокат Олександр Захарець у поданій до суду 11 березня 2025 року скарзі просить звільнити з-під арешту все нерухоме майно, що належить скаржнику ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови відділу ДВС Рівненського РУЮ про арешт майна боржника № б/н від 03 серпня 2010 року.

Представник скаржника адвокат Олександр Захарець у поданій до суду заяві вимоги скарги підтримав повністю.

Учасники справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Вказаний представник скаржника у поданій до суду заяві просить справу слухати у їх відсутність.

У поданій до суду заяві старший державний виконавець Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Ангеліна Дмитрієва просить розглянути справу без участі представника ДВС.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд встановив такі обставини.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесений реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - арешт нерухомого майна; реєстраційний номер 10332274; зареєстровано: 06.10.2010 за №10332274 реєстратором РФ ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, б/н, 03.08.2010, відділ ДВС Рівненського РУЮ; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник ОСОБА_1 ; обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Рівненського РУЮ; заявник Відділ державної виконавчої служби Рівненського РУЮ.

У відповіді на запит №9850 від 03 березня 2025 року Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що, дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження, які перебували на виконанні, знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі ДВС неможливо встановити підстави накладення арешту згідно з відомостямий у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити, в якому виконавчому провадженні накладене обтяження № 10332274 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня).

Суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»: Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Згідно з п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.17 зазначеного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до переліку яких відносяться і виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.40 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

За вимогами ст.19 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Суд дійшов таких висновків,

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Скаржник скористався правовою допомогою.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до цього Закону підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

З відповіді на запит адвоката Олександра Захарця Рівненський відділ ДВС повідомив, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. При цьому, у листі №29973 від 20.05.2025 з проханням розглянути скаргу без їхнього представника, не викладено позиції відділу ДВС щодо цієї скарги, не вказано про наявність у органа ДВС будь-яких претензій майнового характеру до боржника, не подано письмових пояснень щодо суті скарги, не надано копії матеріалів виконавчого провадження.

Сторона скаржника не надала інформації щодо стягувача у виконавчому провадженні, хоча ця інформація має бути скаржнику відома. Тому викликати стягувача в судове засідання та з`ясувати щодо наявності чи відсутності у нього претензій до боржника суд не в змозі.

Норми ст.76 ЦПК України визначають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Положення ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначать, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте жодних доказів, які б підтверджували вказані скаржником обставини, сторона скаржника не надала. У зв`язку з цим, суд вважає вимоги скарги необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, керуючись ст.447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.