ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року

м. Харків

справа № 639/2319/24

провадження № 22ц/818/1909/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року, постановлене суддею Єрмоленко В.Б.

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив стягнути з відповідачки аліменти у твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісяця.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року у позові ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав- відмовлено повністю. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи з 25 квітня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам у справі, безпідставно відхилив висновок департаменту служб у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вказує, що відповідачка уникає спілкування з позивачем, зі своїм сином та органом опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 не відповідатиме інтересам малолітньої дитини, тому позов не підлягає задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з червня 2020 року, мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.05.2022 шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 9,10).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Реєстру територіальної громади м.Харкова ОСОБА_1 з матір`ю і сином ОСОБА_3 зареєстровані і проживають в кв. АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , за інформацією Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрована у АДРЕСА_2 . У зв`язку з реєстрацією розірвання шлюбу 20.09.2022 відповідач змінила прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 » (а.с. 7,8, 16,24).

ОСОБА_2 має посвідчення багатодітної сім`ї, видане 10.04.2023 Миргородською міською радою, які виховують трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , 2010 р. народження, ОСОБА_8 , 2016 р. народження, ОСОБА_3 , 2021 р. народження (а.с. 66-67).

За інформацією відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області від 26.07.2024 № 467/15-1-15, родина ОСОБА_2 перебувала в полі зору Служби з березня 2022 року у зв`язку із періодичним зловживанням жінкою спиртних напоїв.

З 15 червня 2023 р. по 18 вересня 2023р. діти ОСОБА_2 перебували на обліку відділу як діти, що опинились в складних обставинах у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків.

Відділом систематично здійснювалось відвідування родини відповідно до графіку перевірок дітей, з матір`ю дітей постійно проводились профілактичні бесіди щодо необхідності зміни свого ставлення до виконання батьківських обовязків, кодування від алкогольної залежності.

У вересні 2023 року мати ОСОБА_2 - ОСОБА_10 повідомила, що ситуація в родині стабілізувалась. ОСОБА_2 разом з чоловіком ОСОБА_11 виїхали за кордон на роботу, вони постійно телефонують дітям, цікавляться їх справами та здоров`ям, перераховують гроші на їх утримання. У зв`язку із зникненням підстав, дітей було знято з обліку ( а.с. 108).

Як вбачається з наданих суду актів обстеження умов проживання та перевірки фактів невиконання батьківських обов`язків, складених комісією відділу «Служба у справах дітей» від 30.03.2022 р., 10.03.2023 р.,27.04.2023 р., 14.06.2023 р., 27.07.2023 р., квартира АДРЕСА_2 складається з чотирьох кімнат, діти забезпечені спальними місцями, шафою з одягом, іграшками, канцтоварами у достатній кількості.

Разом з ОСОБА_12 проживають троє дітей, її мати ОСОБА_10 ( з початку війни переїхала з м.Харкова з дочкою і внуками), батьки матері- ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . На період обстеження мати знаходилась дома з дітьми.

Під час обстеження 10.03.2023 та 14.06.2023 відповідач мала ознаки алкогольного сп`яніння, за дітьми нагляд здійснювала бабуся ОСОБА_10 , тому на ОСОБА_2 складено адміністративний протокол 10.03.2023 за неналежне виконання батьківських обов`язків та винесено попередження про можливість відібрання дітей. На момент обстеження 27.07.2023 ОСОБА_2 з дітьми перебувала вдома. В оселі чисто, діти мали охайний вигляд, в будинку було чутно запах приготовленого обіду. Зі слів відповідача, вона тривалий час не зловживає спиртнами напоями ( а.с. 109-113).

Відповідно до листа Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області від 14.08.2024 за № 5556/115/111/03/23-2024, в ІКС ІПНП зареєстровані повідомлення від 09.08.2022, 03.10.2022, 15.05.2023, які надійшли від ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_15 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по догляду за малолітніми дітьми та вчинення домашнього психологічного насильства у присутності дитини 6 років. Відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол від 16.05.2024 за ч.2 ст. 184 КУпАП ( а.с. 120-121).

Відповідачем ОСОБА_2 надано договір підряду від 07.09.2023 і трудовий договір № 1074 від 13.09.2023, укладений з ТОВ «Персонал Ренесанс» про працевлаштування у Польщі та подальший її переїзд 11.03.2024 до Німеччини . Даних про конкретне місце проживання, роботи, перерахування коштів на утримання молодшої дитини ОСОБА_3 , 2021 р. народження, відповідачем суду не представлено ( а.с. 52-65).

На підтвердження виконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 просила долучити до матеріалів справи фотографії за 2022 р. і 2023 р., на яких зафіксовані її прогулянки з дітьми, молодшим сином у м. Миргороді до її виїзду за кордон на роботу у вересні 2023 р.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 пояснили, що ОСОБА_2 понад два роки не бачили, вона проживає за кордоном, дитину виховує бабуся та батько . Свідок ОСОБА_19 -мати позивача підтвердила, що відповідач намагалася забрати дитину з собою за кордон, погрожувала викликати поліцію, але свідок не віддала онука. Під час приїзду відповідачки влітку 2024 року, злякавшись того, що ОСОБА_2 може здійснити свій намір, вона обмежила спілкування матері з дитиною та дозволила погуляти з сином тільки в її присутності.

Згідно акту від 17.08.2024, підписаного мешканцями буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_19 , які нею опікуються, піклуються про її розвиток і стан здоров`я. Матір дитини не з`являється більше двох років, життям сина не цікавиться, участі у його вихованні та утриманні не приймає ( а.с. 130).

Довідкою ФОП ОСОБА_20 підтверджується, що ОСОБА_21 відвідує дитячий садочок «Ідеал», мати ОСОБА_2 контакту із садочком не підтримує, розвитком сина не цікавиться, з вихователем не спілкується, батьківські збори не відвідує.Дитину до садочку приводить і забирає батько, іноді бабуся.Мати дитини жодного разу до садочку не з`являлася (а.с. 131).

Як випливає з інформації Міської дитячої поліклініки № 2, ОСОБА_3 , 2021 року народження на диспансерному обліку не перебуває, догляд під час хвороби малолітнього, супровід до поліклініки під час профілактичних оглядів, щеплень здійснює батько і бабуся ( 161).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.09.2024 Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає у кімнаті з батьком, в наявності одяг за розміром та сезоном, іграшки, предмети гігієни. Мати дитини в родині не проживає, з батьком сина розлучена ( а.с. 160)

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно акту від 17.08.2024, підписаного мешканцями буд. АДРЕСА_1 , малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_19 , які нею опікуються, піклуються про її розвиток і стан здоров`я. Матір дитини не з`являється більше двох років, життям сина не цікавиться, участі у його вихованні та утриманні не приймає ( а.с. 130).

Довідкою ФОП ОСОБА_20 підтверджується, що ОСОБА_21 відвідує дитячий садочок «Ідеал», мати ОСОБА_2 контакту із садочком не підтримує, розвитком сина не цікавиться, з вихователем не спілкується, батьківські збори не відвідує.Дитину до садочку приводить і забирає батько, іноді бабуся.Мати дитини жодного разу до садочку не з`являлася (а.с. 131).

Разом з тим, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Сам факт проживання матері окремо від дитини, невідвідування матір`ю шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Доказів умисного ухилення відповідача від виховання сина матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте відмова у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав не позбавляє позивача права на звернення до суду із таким позовом, якщо відповідач в подальшому не змінить свого ставлення до виховання дитини.

Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Разом з тим з огляду на наявність доказів неналежної участі у вихованні дитини колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_3 , 2021 року народження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Попередити ОСОБА_2 про зміну ставлення до виховання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 04.06.2025