СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2/759/5166/25

ун. № 759/10572/25

05 червня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Ключника А.С. по цивільній справі №759/10572/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №759/10572/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.06.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_3 по цивільній справі №759/10572/25.

Подану заяву обґрунтовано тим, що у заявника є привід сумніватися у неупередженості судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3

Заявником зазначено, що на його думку суддя ОСОБА_3, очевидно маючи домовленість з позивачкою та очевидно маючи зобов`язання перед нею, хоче в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін розглянути позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, з приводу чого заявник має намір подати скаргу до Вищої ради правосуддя.

Суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3. здійснювався розгляд його позовної заяви до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що на думку заявника свідчить про упередженість судді, з приводу чого заявник має намір подати скаргу до Вищої ради правосуддя та відповідні листи до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо судді ОСОБА_3 .

Суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3 здійснювався розгляд заяви заявника про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак суддею постановлено ухвалу 13.03.2024, якою відмовлено заявнику у видачі судового наказу на стягнення аліментів, що також викликає сумніви у заявника в неупередженості головуючого судді.

Суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3 перебувала на розгляді заява заявника щодо дій старшого державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пономаренко А.С.

03.06.2025 заявником було подано заяву про відвід судді ОСОБА_3 у вказаній справі.

Членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18.12.2023 прийнято рішення № 64/ко-23 18.12.2023 про внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення із займаної посади судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_3 у зв`язку з невідповідністю судді займаній посаді, що на переконання заявника викликає недовіру до судді.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватись з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до пункту 1 статті 6 в якій зазначено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України», від 28 жовтня 1998 року «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві.

У відповідності до пункту 46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гаусшильдта (Hauschildt Case)», номер 11/1987/134/188, зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (серед інших прецедентів, рішення у справі «Де Каббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26 жовтня 1984 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь-які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Положенням статті 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Слід зазначити, що посилання заявника на те, що суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3. здійснювався розгляд його позовної заяви до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що на думку заявника свідчить про упередженість судді, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки нормами ЦПК України визначено категорію справ, які підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Посилання заявника на те, що суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3. здійснювався розгляд заяви заявника про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак постановлено ухвалу 13.03.2024, якою відмовлено заявнику у видачі судового наказу на стягнення аліментів, є необґрунтованим, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 19.06.2024 року у справі №759/5023/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 березня 2024 року залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119902157).

У згаданому судовому рішенні колегія суддів встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу 13.03.2024 року, суддя першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

З приводу посилання заявника на те, що членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 18.12.2023 прийнято рішення № 64/ко-23 18.12.2023 про внесення подання до Вищої ради правосуддя про звільнення із займаної посади судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_3 у зв`язку з невідповідністю судді займаній посаді, що на переконання заявника викликає недовіру до судді, слід зазначити наступне.

В пункті 108 постанови від 13.06.2024 по справі № 9901/198/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що системний аналіз положень Закону № 1402-VIII, зокрема пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону як до так і після внесення до нього змін, Регламенту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та після внесення до нього змін відповідними рішеннями Комісії, переконують Велику Палату Верховного Суду в тому, що до набрання чинності Законом № 3511-ІХ оцінювання судді на відповідність займаній посаді та ухвалення остаточного рішення із цього питання належало до виключних повноважень колегії ВККС. Вирішення зазначеного питання ВККС у пленарному складі суперечить пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, приписи якого мають імперативний характер і не підлягають розширеному тлумаченню.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що приписами пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено будь-якого перегляду, підтвердження чи підтримки рішення ВККС у пленарному у складі.

Таким чином, посилання заявника, як на підставу для відводу судді у цій частині є необґрунтованими та недоречними, оскільки остаточне рішення щодо відповідності судді займаній посаді було ухвалено колегією ВККС.

Посилання заявника на обставини, що на його думку суддя ОСОБА_3, очевидно маючи домовленість з позивачкою та очевидно маючи зобов`язання перед нею, хоче в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін розглянути позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки суддя особисто не знайомий з ОСОБА_2 та ніколи з нею не спілкувався.

Враховуючи, положення ч. 4 ст. 36 ЦПК України, а також відсутність доказів про наявність обставин, які б викликали сумнів у безсторонності головуючого в справі судді, заява про відвід є необґрунтованою.

Згідно з п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства, суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» і «незалежним».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь-які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Приймаючи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, з метою уникнення чи запобігання у подальшому негативного ставлення заявника по даній справі до судді, з метою об`єктивного та неупередженого розгляду даної справи, з метою сприяння учасникам справи в реалізації права на судовий захист, вважаю за доцільне заявити по даній справі самовідвід з подальшою передачею даної справи на розгляд іншому судді відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36-40, 259, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Ключника А.С. по цивільній справі №759/10572/25 - необґрунтованою.

Заявити самовідвід від розгляду цивільної справи №759/10572/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

Цивільну справу №759/10572/25 передати для визначення складу суду, в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Ключник А.С.