Провадження №2-з/522/322/25
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

02 червня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Донцов Д.Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фоміна А.І. про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про інвестування на розвиток компанії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про інвестування на розвиток компанії, а саме з вимогами стягнути 57668,82 доларів США.

Разом з позовом до суду надійшла заява про забезпечення, а саме з вимогами вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які знаходяться на всіх рахунках ОСОБА_3 в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позову 57 668,82 (п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят вісім) доларів США. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 у межах суми позову 57 668,82 (п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят вісім) доларів США, зокрема, накласти арешт на наступне нерухоме майно:

- закінчений будівництвом об`єкт, приміщення (група приміщень), реєстраційний номер об`єкта 100, за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 207;

- нежитлове приміщення реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою АДРЕСА_2 ;

- нежитлові приміщення підвалу, реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою АДРЕСА_4 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою АДРЕСА_5 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою АДРЕСА_6 ;

- нежитлове приміщення №2н, реєстраційний номер об`єкта 101, за адресою АДРЕСА_7 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 237, за адресою: АДРЕСА_8 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 27, за адресою: АДРЕСА_9 ;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 01, за адресою АДРЕСА_10 , приміщення 2н;

- нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта 01, за адресою АДРЕСА_11 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 20 липня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали Договір про інвестування на розвиток компанії, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, що на день передачі грошей відповідало сумі 544264 гривень, згідно курсу Національного банку України. ОСОБА_3 за умовами договору, мав сплачувати ОСОБА_1 на суму інвестиції відсотки в розмірі 5% на місяць, що складає 1000 (одна тисяча) доларів США. Виплати мали проводитись щомісячно до 10 числа у національній валюті України за курсом НБУ на день виплати. Інвестиція внесена строком на 2 місяці, до 20.09.2021, після чого має бути повернута у повному обсязі ОСОБА_1 . Відповідно до п. 4.1 Договір про інвестування на розвиток компанії від 20.07.2021 цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 20.09.2021. За згодою сторін, строк дії цього договору може бути продовжений на термін, визначений сторонами. У разі, якщо на момент закінчення дії договору разі, жодна зі сторін не заявила про його розірвання, а отримувач інвестиції не повернув Інвестору інвестиції у повному обсязі, договір вважається автоматично продовження на тих самих умовах на той самий строк. Позивачем зобов`язання за договором виконано, що підтверджується самим договором: в п. 2.1 зазначено передачу грошей було здійснено до моменту підписання цього договору. В порушення відповідних умов Договору про інвестування на розвиток компанії від 20.07.2021 відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань Договором про інвестування на розвиток компанії від 20.07.2021 щодо повернення отриманих коштів. Також ОСОБА_3 з жовтня 2021 року припинив сплачувати проценти за користування коштами відповідно до договору про інвестування на розвиток компанії від 20.07.2021. У зв`язку з вищевикладеним у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2024 становила 56000,00 доларів США та складається з наступного: 20000,00 доларів США - заборгованість за договором; 36000 доларів США - заборгованість по відсоткам (процентам) за користування коштами. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомим позивачу спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 .

Позивачем направлено вимогу кредитора до спадкоємців, яка 06.03.2025 подана до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Токарської Тетяни Валентинівни, що відкрила спадкову справу ОСОБА_3 . З моменту відкриття спадщини пройшло вже більше 6 місяців. Проте, за наявною у позивача інформацією, спадкоємець від спадщини не відмовлялася, але свідоцтво про право на спадщину також не отримувала. 23.04.2025 ОСОБА_1 отримав від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Токарської Тетяни Валентинівни лист № 69/02-14 від 23.04.2025, яким нотаріус повідомив, що ним отримана заява-вимога про пред`явлення ОСОБА_1 вимог в порядку ст. 1281 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та долучена до спадкової справи №18/2024. Зазначені ОСОБА_1 вимоги доведені до відома спадкоємців.

Оскільки зобов`язання не виконано належним чином та продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору та смерть позикодавця та оскільки ОСОБА_2 після смерті чоловіка успадкувала не лише права, а й обов`язки спадкодавця, які існували на момент відкриття спадщини, беручи до уваги вищевказане, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовом про стягнення заборгованості.

Таким чином, з урахуванням значного розміру заявлених позовних вимог, враховуючи, що незабезпечення позовних вимог на даній стадії може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, представник позивача вважає можливим забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 в межах його вартості, яке в якості спадщини має бути отримане його дружиною-спадкоємицею ОСОБА_2 .

Розглянувши заяву, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, пошкодити, знищити чи знецінити його.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про інвестування на розвиток компанії, а саме з вимогами стягнути 57668,82 доларів США.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, суд не вбачає підстав для забезпечення позову обраним позивачем способом в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки недопустимо забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно, яке перебуває в іпотеці, що порушить права третіх осіб, а так само стороною позивача не надано доказів оцінки зазначеного майна, що позбавляє можливості суду перевірити співмірність заявлених позовних вимог предмету спорту.

З обставин даної справи не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Між тим, питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня співмірність між заходами забезпечення позову та позовними вимогами, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фоміна А.І. про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором про інвестування на розвиток компанії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя Донцов Д.Ю.