ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5400/25 Справа № 207/5014/24 Суддя у 1-й інстанції - Левицька Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Левицька Н.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2024року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі АТ «СК «Країна», Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 про стягнення завданих збитків в порядку регресу в розмірі 799 185,37грн та судового збору в розмірі 11 987,79грн.

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 22 лютого 2022року між Товариством та ОСОБА_2 (далі Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 10/УА/026006 (далі Договір). Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У відповідності до умов вказаного Договору страхування Товариство взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

16 вересня 2022року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ДАФ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на а/д Кіровоград-Платонова 172 км+300м допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023року у справі № 178/2966/23 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся Страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі страхового акту Товариство здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 957 685,37грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то на підставі статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду АТ «СК «Країна» в розмірі 158 500,00грн.

Позивач вказував, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 799 185,37грн.

Відтак позивач вважав, що у відповідача виникло зобов`язання перед ним відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року позовзадоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «Країна» завдані збитки в розмірі 799 185,37грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами право на отримання від відповідача різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та відшкодованим розміром страховика відповідача (між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок зазначеної вище ДТП).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

24 березня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року.

В апеляційній скарзі відповідач не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що постанова Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023року у справі № 178/2966/23, яка була постановлена за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, не підтверджує вини останнього у скоєнні ДТП.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025року витребувано з Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу; та 15 квітня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року.

12 травня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 09?? год 03 червня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

22 лютого 2022року між позивачем АТ «СК «Країна» та страхувальником ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА 264006, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номерНОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 . У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Зокрема, за умовами пункту 18.1 Договору сторони погодили, що відповідно до обраних умов страхувальником при укладенні договору, визначення розміру збитків та страхового відшкодування може здійснюватися страховиком на підставі калькуляції страховика (складається страховиком за допомогою програмного забезпечення продукту (Аудатекс тощо), автотоварознавчого дослідження (експертний висновок, акт, звіт тощо) щодо визначення розміру збитків, розрахунків СТО.

При настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають: за рахунок страхового відшкодування тільки реальні збитки у вигляді: витрат на проведення відновлювального ремонту, вартості ТЗ в межах страхової суми (у разі конструктивної загибелі ТЗ тощо) (пункт 18.2 Договору).

Згідно Додаткової угоди № 1 від 19 квітня 2022року до Договору страхування № УА 264006 від 22 лютого 2022року сторони дійшли згоди змінити пункт 7.1 п.п. «Інші умови.Територія дії» /а.с.18/.

Згідно Додаткової угоди № 2 від 13 червня 2022року до Договору страхування № УА 264006 від 22 лютого 2022року сторони дійшли згоди з 13 червня 2022 внести зміни до пункту 5: ТЗ застрахований за цим договором « НОМЕР_1 » /а.с.19/.

Згідно довідки Управління патрульної поліції в м. Києві № 710560 про дорожньо-транспортну пригоду 16 вересня 2022року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки DAF, державний реєстраційний номерНОМЕР_5 , на а/д М-06-Київ-Чоп 240 км 200 м допустив зіткнення з транспортним засобом марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номерНОМЕР_1 , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.10.3 ПДР та за фактом порушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АДД 391524 за статтею 124 КУпАП. Також 16 вересня 2022року складено схему ДТП /а.с.14-15/.

Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номерНОМЕР_3 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який відповідно до ремонтної калькуляції № 69431 від 05 жовтня 2022року, наданого позивачем з системи AUDATEX, склав 1 623 111,83грн з ПДВ /а.с.23-28/.

Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023року у справі № 178/2966/23 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

20 вересня 2022року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із повідомленням про настання страхового випадку /а.с.6/.

21 жовтня 2022року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою на виплату страхового відшкодування вх. № 11743/22, а також подав заяву вх. № 11747/22, що не заперечує щодо виплати страхового відшкодування по договору № УА 264006 від 22 лютого 2022року власнику пошкодженого авто ОСОБА_3 /а.с.7,8/.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 200», державний реєстраційний номерНОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу є ОСОБА_3 , дата реєстрації 11 червня 2022року /а.с.9/.

Отримувач страхового відшкодування ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування № 11890/22 від 26 жовтня 2022року (а.с.7 зворот).

Відповідно до страхового акту № 10/69431/2.1.5.1 від 01 листопада 2022року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 957 685,37грн. Отримувач страхового відшкодування ОСОБА_3 . При цьому, у страховому акті вказано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 1 623 111,83грн, франшиза 135 000,00грн, зменшення страхового відшкодування 1 570 000,00грн (зобов`язуюча пропозиція Авто онлайн «Аудатекс Україна» від 18 жовтня 2022року, дійсна вартість застрахованого ТЗ на дату настання страхового випадку 2 700 000,00грн /а.с.29/.

Виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, АТ «СК «Країна», виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 957 685,37грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 15899 від 01 листопада 2022року, № 16420 від 14 листопада 2022року та № 16726 від 18 листопада 2022року /а.с.30-32/.

Транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номерНОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 , був застрахований відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «НАСК «Ораната» (поліс ЕР/210073577 діючий на 16 вересня 2022року) /а.с.34/.

30 листопада 2022року позивачем до НАТ «НАСК «Оранта» було скеровано заяву № 10347 відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої АТ «СК «Країна» просила ОСОБА_1 здійснити виплату страхового відшкодування у 30-ти денний термін, починаючи з дня одержання претензії, на користь АТ «СК «Країна» в розмірі 957 685,37грн на зазначений позивачем рахунок.

АТ «СК «Країна» у поданому позові вказувало про те, що згідно статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією відповідача було відшкодовано шкоду позивачу в розмірі 158 500,00грн.

02 травня 2024року на адресу відповідача позивачем було скеровано претензію № 72653/ІНС, відповідно до якої АТ «СК «Країна» просила ОСОБА_1 перерахувати 799 185,37грн у місячний термін з моменту отримання цього листа на зазначений позивачем банківський рахунок /а.с.35/.

Також в матеріалах справи наявна копія акту огляду транспортного засобу від 30 вересня 2022року та фототаблиця автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER 200» /а.с.20-22/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

У своїх висновках про задоволення позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що позивач відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП. Тому, після проведення виплати на користь ОСОБА_3 у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

У частинах першій та третій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»).

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Ураховуючи викладене, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Встановивши, що відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до АТ «СК «Країна» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023року у справі № 178/2966/23, яка була постановлена за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, не підтверджує вини останнього у скоєнні ДТП, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022року у справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019року у справі № 927/623/18, від 04 березня 2020року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020року у справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020року у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020року у справі № 686/4557/18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається суд першої інстанції правильно вважав, що не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП, яка мала місце 16 вересня 2022року, клопотань про призначення відповідної експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не було заявлено.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2025року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2025року.

Судді: