Провадження № 2-др/591/28/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2025 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Ніколаєнко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,
Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 06 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 1197212,35 грн., у тому числі:

- 773015 грн. безпідставно набуті кошти;

- 54931,63 грн. 3% річних;

- 262664,80 грн. інфляційні збитки;

- 30 000 грн. - моральна шкода.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, доручено проводити нарахування до моменту виконання рішення суду в частині стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 773 015 грн безпідставно набутих коштів:

- інфляційних збитків від суми заборгованості у загальному розмірі 773015 грн за формулою: сума непогашеної заборгованості х індекс інфляції за кожний місяць, починаючи з 09.12.2024 р;

- 3 % річних від суми заборгованості у загальному розмірі 773015 грн за формулою: сума непогашеної заборгованості х 3 % річних х кількість днів прострочення / кількість днів у відповідному році, починаючи з 09.12.2024 р.

Стягнуто з АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь держави судовий збір у розмірі 11972,11 грн.

12 травня 2025 року представником позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» подана заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 119 721,20 грн, у тому числі гонорар адвоката у фіксованому розмірі 30 000 грн. та гонорар успіху адвоката в розмірі 89 721,20 грн., а також судовий збір в розмірі 605,60 грн., сплачений за подання заяви про забезпечення позову.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка учасників справи у судове засідання не є перешкодою для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

При поданні позову представником позивача було заявлено про наявність витрат на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 30 000 грн. та про наміри подати до закінчення судових дебатів або протягом 5 нів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження розміру таких витрат.

Рішення суду ухвалено 06.05.2025 (вівторок). 12.05.2025 (понеділок), тобто в межах передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку з дня ухвалення рішення по суті спору, представником позивача через підсистему «Електронний суд» подана заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу та доказами їх направлення іншим учасникам справи.

Враховуючи наведені обставини, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача дотримано процедуру подання доказів понесених судових витрат.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано копію договору про надання професійної правничої допомоги, яким визначено, що правова допомога надається у справі про поновлення майнових прав клієнта від порушень зі сторони АТ «ЗНВКІФ «Орегон». Пунктом 5 договору визначено, що зобов`язання по сплаті гонорару та фактичних витрат, порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення визначаються шляхом укладення окремого договору.

12.05.2025 між сторонами договору укладено додаткову угоду, відповідно до якої гонорар адвоката у фіксованому розмірі становить 30 000 грн. та підлягає сплаті по 15 000 протягом наступних 6 календарних днів після ухвалення рішення та протягом наступних 6 календарних днів після набрання рішенням суду законної сили (п. 2-4 договору).

Пунктом 5 додаткової угоди передбачено сплату гонорару успіху у розмірі 10% від реально отриманих грошових сум від відповідача та/або фактично стягнутої суми приватним/державним виконавцем за рішенням суду. Обчислений у такому порядку гонорар зменшується на суму фіксованого і сплаченого гонорару 30 000 грн.

Пунктом 6 додаткової угоди передбачено, що гонорар успіху сплачується клієнтом протягом наступних 10 календарних днів після зарахування на банківський рахунок клієнта коштів, стягнутих з АТ «ЗНВКІФ «Орегон» (а.с. 61).

Також надано детальний обсяг наданих послуг (робіт).

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 569/11254/22.

Крім того, суд зазначає, що додатковою угодою між позивачем та адвокатом передбачена сплата гонорару успіху лише з фактично стягнутих з відповідача сум та після надходження стягнутих коштів на рахунок позивача. Станом на дату розгляду заяви відсутні докази сплати відповідачем коштів за цим судовим рішенням, відтак, у позивача не виник обов`язок зі сплати адвокату гонорару успіху ані в повному обсязі, передбаченому договором, ані частково.

Враховуючи, що відповідач підтвердив належними і допустимими доказами факт понесення ним витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн, а зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та стягнення витрат на правничу допомогу у фіксованому розмірі 30 000,00 грн.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Позивач подавав заяву про забезпечення позову у даній справі, яка була задоволена судом. При зверненні із вказаною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн. Під час постановлення рішення за наслідками розгляду даної справи судом не було вирішено питання щодо розподілу даних судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням заяви про забезпечення позову та частковим задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача також судовий збір в сумі 605,60 грн., сплачений при поданні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» про захист прав споживача та стягнення коштів додаткове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. та судовий збір в сумі 605,60 грн.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 05.06.2025.

Суддя О.О. Ніколаєнко

/