Справа № 545/482/25
Провадження № 2/545/749/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від просточеної суми боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22.12.2022 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто на його користь в порядку регресу збитки, завдані внаслідок ДТП, у розмірі 8662,50грн та судові витрати. Проте відповідач у добровільному порядку не виконав рішення суду, тому він звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку та 20.03.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71310517, а 18.12.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням відповідачем.

Просив стягнути з відповідача за період прострочення виконання рішення суду з січня 2023 по грудень 2024 року - 3% річних у розмірі 516,90грн, інфляційні втрати у розмірі 1530,93грн, судовий збір в розмірі 968,96грн та витрати на правничу допомогу в сумі 3000грн.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволені, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 8 662,50грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40грн та на правову (правничу) допомогу у розмірі 2000грн, а всього 2992,40 грн (а.с.5-6).

Постановою головного державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійниченко М.Ю. від 20.03.2023 за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження №71310517 по виконанню виконавчого листа №545/5468/22 від 01.03.2023 (а.с.7).

18.12.2024 головним державним виконавцем Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Олійниченко М.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.8).

Згідно з наданим позивачем розрахунком за період прострочення грошового зобов`язання з 23.01.2023 по 17.12.2024, сума 3% річних складає 516,90грн, інфляційних втрат - 1530,93грн (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За правилами, встановленими статтями 524, 533 535, 625 ЦК, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Частиною 2 статті 625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018№ 686/21962/15-ц, вказала, що стаття 625ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ1розділу III книги 5ЦК України),так і на не договірні (деліктні)зобов`язання(підрозділ2розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК.

Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми боргу.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Щодо витрат на правову допомогу суд приходить до таких висновків.

На підтвердження зазначених витрат до суду надано: договір про надання правничої допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022, додаткову угоду №63 від 08.11.2024; акт здачі-прийняття робіт від 08.11.2024, платіжну інструкцію Р24АD1124 від 08.11.2024.

Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що включає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 по справі №275/150/22.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не надав заперечення, клопотання про зменшення правничої допомоги чи про застосування співмірності, тому суд не вправі самостійно зменшувати заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 3% річних у розмірі 516,90грн, інфляційні втрати в сумі 1530,93грн, судовий збір у розмірі 968,96грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000грн, а всього 6016,79грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя:Л. І. Стрюк