Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/1955/24
Провадження № 2/644/1177/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року м. Харків.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судових засідань Юр`єва Є.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Дворницького В.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Равницької Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 18.03.2015 року та посвідчений Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 3-392, недійсним.

Позивач в обґрунтування вимоги за позовом вказав, що він є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04.09.2010 року вони разом з тіткою придбали по частині квартири АДРЕСА_1 . Позивач, його родина і тітка проживали разом і були пов`язані спільним побутом. Інших родичів у ОСОБА_3 не було. 18.03.2015 року ОСОБА_3 склала заповіт на зовсім чужу їй людину ОСОБА_2 . Позивач вважає, що заповіт не відповідав волі спадкодавця і був складений нею у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки перебувала у хворобливому стані, мала проблеми з пам`яттю та психікою, які почались після трагічної смерті доньки позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

16.04.2024 року представником відповідача адвокатом Равницькою Л.С. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність жодного належного доказу на підтвердження позовних вимог. Дії державного нотаріуса Козелько Т.М. при оформленні спадщини за заповітом повністю відповідали вимогам закону.

30.04.2024 року третьою особою державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяною Михайлівною подано заперечення, в яких вона зазначила, що при посвідченні заповіту від ОСОБА_3 у нотаріуса не виявлені сумніви щодо її дієздатності, вона відповідала на запитання, чітко висловлювала свої думки та побажання на випадок своєї смерті. При посвідченні нотаріусом заповіту 18.03.2015 року заповідачу були роз`яснені ст.ст.207, 1235, 1241, 1248, 1253, 1254, 1307 ЦК України, в усній бесіді було встановлено, що вона розуміє значення своїх дій, перебуває при здоровому розумі, ясній пам`яті та діє без будь-якого примушування.

01.05.2024 року позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якому він вважає, що маються всі підстави для відхилення доводів відповідача, вказаних у відзиві.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 06.11.2024 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі було зупинено.

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року підготовче засідання по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав.

Представник позивача адвокат Дворницький В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник відповідача адвокат Равницька Л.С. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала.

Третя особа - державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна в судове засідання не з`явилась, в письмових запереченнях просила розглядати справу у її відсутність, покладалась на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 20 вересня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 являється рідним племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належала покійній на підставі Договору купівлі-продажу від 04 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за реєстровим номером 4386 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №4100691.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 18.03.2015 року склала заповіт, посвідчений Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-392, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 19 вересня 2023 року Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №751/2023, в якій станом на 08.02.2024 року наявні наступні дані: 27.09.2023 року була надіслана заява ОСОБА_1 на прийняття спадщини; 10.10.2023 року була подана заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом від 18.03.2015 року, посвідченим Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-392, який є останнім та не скасований.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням задоволено, визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

З висновків Індустріального відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 21.06.2016 року, 28.09.2016 року, 15.11.2016 року, 31.12.2016 року, 01.03.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 зверталась із заявами, в яких просила вжити заходи до її невістки ОСОБА_5 , з якою за місцем їх спільного мешкання на побутовому ґрунті виникають сварки.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №305п/п від 08.07.2019 року на підставі заяви ОСОБА_3 проведено її судово-медичне дослідження. За обставинами справи зі слів освідчуваної відомо, що « ІНФОРМАЦІЯ_6 в 19 часов по месту жительства гр-ка ОСОБА_6 чем-то острым ударила по правой руке.» За висновками у ОСОБА_3 мається різана рана на правій руці, яка виникла від ріжучої дії гострого предмету та могла бути отримана в термін, вказаний освідчуваною.

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №65-с/20п/п від 18.02.2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 проведено її судово-медичне дослідження. За обставинами справи зі слів освідчуваної відомо, що « ІНФОРМАЦІЯ_7 в 19 часов по месту жительства племянник ОСОБА_7 нанес удар ногой в область туловища, упала на пол.» За висновками у ОСОБА_3 мають місце такі тілесні ушкодження: синці на лівій руці, тулубі.

Згідно повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова» №24/61 від 11.08.2023 року, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом ішемічний інсульт в лівій півкулі головного мозку з 20.07.2023 року по теперішній час.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача як племінника померлої ОСОБА_3 , з яким вона деякий час жила у спільно придбаній квартирі. ОСОБА_3 скаржилась, що у квартирі племінник та його дружина її ображали, не давали готувати, ходити до ванної. ОСОБА_3 зверталась із заявами до поліції та суду. До останніх днів померла була при своїй пам`яті і могла знаходитись вдома у відповідача ОСОБА_2 по три-чотири дні, бо та їй допомагала та доглядала. Психічних захворювань ОСОБА_3 не виявляла, була здорова людина, давно ходила до церкви. Після смерті онуки ОСОБА_4 психічний стан ОСОБА_3 залишався незмінним. Заповіт вона склала на ОСОБА_2 тому, що племінник її ображав. Про заповіт на ім`я ОСОБА_2 вона казала, бо та піклувалась про неї і допомагала.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що померлу ОСОБА_3 знала більше 20 років, вона товаришувала з її свекрухою ОСОБА_2 . ОСОБА_3 продала дім та купила квартиру, але відносини по користуванню квартирою погіршились. Вона часто скаржилась на те, що позивач з дружиною її ображали, били. Саме ОСОБА_9 писала скарги від її імені. Померла була адекватною, психічних захворювань не виявляла. Про заповіт на ОСОБА_2 свідок знала, складений він був в 2015 році, а захворіла ОСОБА_3 в 2022-2023 роках. У неї був інсульт, вони з ОСОБА_2 її доглядали.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_3 та власноручно нею підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Крім того, згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту.

Так, згідно ч. 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Таким чином, слід прийти до висновку, що заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року у даній справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дворницького В.В. було призначено посмертну судово-психіатрічну експертизу. Експертизу доручено провести експертам Харківській філії судово- психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» - Харківська філія СПЕ ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України».

Відповідно до листа Харківській філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» №44 від 23.01.2025 року, матеріали справи було повернуто до суду без виконання ухвали про призначення експертизи у зв`язку із ненаданням необхідної документації для проведення експертизи, а саме копії юридичного документу, що оскаржується заповіту від 18.03.2015 року.

Будь-яких інших доказів, які б могли підтвердити обставини викладені позивачем у поданій позовній заяві, позивачем у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не подано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи наведене вище, що позивачем не подано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, не доведено аргументи недійсності правочину, а відтак, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання спірного заповіту недійсним, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду необхідно покласти на останнього.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 81, 141, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Тетяна Михайлівна, , адреса місцезнаходження: вул.Біблика, 57 м.Харків.

Головуючий - суддя: В.Г. Черняк