КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/7114/23
провадження № 22-ц/824/5777/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року в складі судді Яровенко Н. О.,

встановив:

27.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 7/12 часток квартири, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Вона є співвласником інших 5/12 часток цієї квартири.

Заповіт складено не було. Крім неї інших спадкоємців за законом немає. Спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилась.

У березні 2023 року вона звернулась до нотаріуса і дізналась, що фактично пропустила строк прийняття спадщини.

Вказувала, що пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини зумовлений поважними причинами.

Так, брат ОСОБА_3 помер через місяць після початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну. Вона була вимушена виїхати за межі Київської області, після чого у неї відбувся перелом дистального епіметафізу правої променевої кістки без значного зміщення уламків що відобразилось на її фізичній дієздатності.

Після повернення до м. Києва вона навідалася до квартири її батьків, яка залишилась їй з братом у спадок, побачила біля двері записку з номером телефону, на якій вона подзвонила. Чоловік, якій відповів, переконував її відмовитися від своєї частки спадщини, на що вона дала категоричну усну відмову. Від цього чоловіка вона довідалась, що її брат ОСОБА_3 підписав боргову розписку на суму 20 000 доларів США, що завіреною та зареєстрованою нотаріусом. За порадою юриста вона не зверталась до нотаріуса і не вступала у спадщину.

Заяву про відмову від права на прийняття спадщини вона не подавала і наміру її подавати не має.

З урахуванням викладених обставин ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

20.08.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Басараб Н. В. звернулась до суду з клопотанням про залучення її до участі в справі в якості третьої особи.

Заява мотивована тим, що за заявою ОСОБА_2 від 08 червня 2022 року, як кредитора, Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 21 червня 2022 було заведено спадкову справу №280/2022 до майна померлого ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 одночасно звернулась і до ОСОБА_1 , знаючи, що вона є спадкоємцем померлого, проте остання зазначала, що вона не буде приймати спадщину, яка обтяжена боргами.

В подальшому ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно.

У відзиві на вказану позовну заява остання зазначала, що вона не є спадкоємцем, оскільки не прийняла спадщину, а тому позовні вимоги до неї є передчасними.

Судом за клопотанням позивача було замінено неналежного відповідача на належного - Київську міську раду.

Зазначала, що ОСОБА_1 спадщину не прийняла свідомо, з метою ухилення від сплати боргів спадкодавця, кредитором якого є ОСОБА_2 . Рішення в даній справі може вплинути на її права та обов`язки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року заяву задоволено. Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що визначений законом строк для прийняття спадщини пропущено ОСОБА_1 за відсутності поважних причин.

20.12.2024 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що залучивши до участі в справі ОСОБА_2 в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, суд першої інстанції допустив порушення як норм процесуального (ч. 1 ст. 53 ЦПК України) так і норм матеріального права ( ст. 1272 ЦК УКраїни).

Вважає, що правосуб`єктність ОСОБА_2 як можливого кредитора померлого брата ОСОБА_1 наразі є сумнівною, оскільки в межах справи №760/14598/22 остання висунула вимоги про визнання договору позики недійсним.

Аналіз фабули ст. 1272 ЦК України вказує на те, що особами, на чиї права та інтереси суто теоретично може вплинути рішення суду про визначення особі додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, можуть бути лише інші спадкоємці, що прийняли спадщину. І до кола цих осіб (спадкоємців) кредитори не можуть бути віднесені за визначенням. Тобто залучення ухвалою суду першої інстанції від 20 серпня 2024 року уявного кредитора спадкодавця було здійснено з порушенням норм матеріального права.

По суті пред`явленого позову зазначила, що строк прийняття спадщини було пропущено позивачем з поважних причин, оскільки спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав на відстані 74 км від міста Києва - в с. Бендюгівка Київської області. Після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України позивачка змушена була виїхати з межі Київської області.

Впродовж строку на прийняття спадщини позивачка зазнала перелому дистального епіметафізу правої променевої кістки без значного зміщення уламків, що в подальшому зумовило її непрацездатність впродовж двох місяців.

В подальшому позивачка захворіла на короновірусну хворобу. Суд взагалі не надав оцінки долученій до матеріалів справи довідці від 17.03.2023 про коронавірсуну хворобу ОСОБА_1 , яка захворіла значно раніше, виявила хворобу за допомогою експрес-тесту 13.03.2023.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась.

Суд першої інстанції не врахував, що пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини в період воєнного стану є незначним.

ОСОБА_1 вважала, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупинений. Позивачка мала достатні підстави правомірно розраховувати на такий строк.

27.02.2025 представник ОСОБА_2 - адвокат Бесараб Н. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, посилається безпідставність викладених в ній обставин, які не підтверджують поважності пропуску строку для прийняття спадщини і відповідно не доводять жодним чином незаконності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Зазначила, що 08.09.2021 ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором позики передала позичальнику ОСОБА_3 540 000 грн, що є еквівалентним 20 000 доларів США, які згідно умов договору позики останній зобов`язувався повернути у строк не пізніше 08.12.2021. Суму грошових коштів ОСОБА_3 зобов`язувався повернути в еквіваленті 20 000 доларів США.

За заявою ОСОБА_2 від 08.06.2022, як кредитора, Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 21.06.2022 було заведено спадкову справу №280/2022 до майна померлого ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось майно, яке складається з 7/12 частин кв. АДРЕСА_2 . Іншим співвласником квартири 5/12 частин є позивач, яка є рідною сестрою покійного.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №760/14598/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно.

Оскільки спадщину після смерті позичальника ОСОБА_3 жоден із спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не прийняв, то належним відповідачем у справі є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради і ухвалою суду у справі №760/14598/22 було замінено ОСОБА_1 на належного відповідача - Київську міську раду.

ОСОБА_1 свідомо не прийняла спадщину у визначений законодавством строк без поважних причин, про наявність у покійного боргових зобов`язань знала до сплину шестимісячного строку, про те, що вона не прийняла спадщину вона особисто зазначила у відзиві на позовну заяву. Жодних поважних причин для неприйняття спадщини позивач не наводить і не підтверджує належними і допустимими доказами.

Надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я , хворобою, лікуванням є недостатніми, оскільки вони не охоплюють повний період строку, відведеного на прийняття спадщини.

Причини неподання заяви мають охоплювати повний строк період строку, відведеного на прийняття спадщини та дійсно унеможливлювати її подання ( постанова Великої Палати Верховного Суду №953/15603/20 від17.02.2022).

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої Комунальним некомерційними підприємством «Консультативно-діагностичний центр» Солом`янського району м. Києва від 24.05.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 23.05.2022 отримала побутову травму. Орієнтовний термін непрацездатності 2 місяці. Інших доказів поважності причин пропуску прийняття спадщини суду не надано.

Посилання на коронавірусну хворобу, яку ОСОБА_1 виявила 13.03.3023, не є доказом поважності пропуску строку прийняття спадщини, який закінчився 19.01.2023 за три місяці до захворювання.

Щодо заперечень про залучення до участі у справі у якості особи ОСОБА_2 зазначає, що саме ОСОБА_1 пред`являючи позов до Київської міської ради і не залучаючи до справи ОСОБА_2 , яка є кредитором і за заявою якої було відкрито спадкову справу, діяла недобросовісно.

Суд, встановивши, що рішення суду дійсно може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 правомірно залучив її до участі у справі. Суд визнавав явку позивача обов`язковою, проте позивач так і не прибула в судове засідання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Бесараб Н. В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою від 19.04.2025, в якій просила апеляційну скаргу задовольнити. В зв`язку з загостренням хронічних хвороб справу розглядати за її відсутності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був рідним братом ОСОБА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце смерті: село Бендюгівка Обухівського району Київської області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 7/12 частин квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 є власником 5/12 частини цієї квартири.

22 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її рідного брата ОСОБА_3

22 березня 2023 року державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Фролова А. О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки вона спадщину у встановлений законом термін не прийняла і пропустила встановлений законом 6-ти місячний термін для прийняття спадщини (а.с.9) .

З вказаної постанови вбачається, що спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора ОСОБА_2 від 21.06.2022, в якій вона просить завести спадкову справу та повідомити спадкоємців померлого про її претензії як кредитора ОСОБА_4 .

З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.06.2022 вбачається, що 21.06.2022 заведена спадкова справа № 280/2022 до майна померлого ОСОБА_3 .

На підтвердження поважності пропуску строку для подання зави про прийняття спадщини позивачка надала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.05.2022, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 23.05.2022 отримала побутову травму. Діагноз: перелом дистального епіметафізу правої променевої кістки без значного зміщення уламків. Лікувальні і трудові рекомендації: гіпсова пов`язка 5 тижнів, орієнтовний термін непрацездатності 2 місяці (а.с.23).

17.03.2023 ОСОБА_1 надіслано направлення на госпіталізацію, інфекційна хвороба. Інструкція для лікаря: короновірусна хвороба Covid 19, підтверджений експрес тестом від 13.03.2023 №68 (а.с.49).

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем визначеного статтею 1270 ЦК України шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належним чином надані позивачкою докази щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті рідного брата, колегія суддів погоджується, що надані позивачкою докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з погіршенням стану її здоров`я, хворобою та лікуванням не охоплюють повний період строку, відведеного на прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо нечіткості норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану, на обмеження протягом певного часу доступу до державних реєстрів, а також проміжок часу між закінченням строку прийняття спадщини ( 19.09.2022) і зверненням позивача до нотаріуса та подачею позову у цій справі ( 22.03.2023 і 27.03.2023 відповідно), який на думку суду не є незначним.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції також враховуються наступні обставини.

Як зазначає сама позивачка в позовній заяві, з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк вона не звернулась, оскільки дізналась про те, що спадщина брата обтяжена боргом в сумі 20 000 доларів США за укладеним ним договором позики. За порадою юриста вона у спадщину не вступала.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, в грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Дев`ята київська державна нотаріальна контора про звернення стягнення на майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_2 на 7/12 частини квартири АДРЕСА_2 ( справа №760/14598/22).

17.05.2023 ОСОБА_1 , заперечуючи проти заявлених до неї вимог, у відзиві на вказану позовну заяву зазначала, що вона є такою, що пропустила строк на прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову від вчинення нотаріальної дії від 22.03.2023. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, або відсутності спадкового майна особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, провадження № 61-22315сво18, зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з доктриною venire contra factum proprium ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц, провадження № 14-175цс20.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що вона за порадою юриста не подавала заяву про прийняття спадщини, оскільки дізналась про наявність у спадкодавця невиконаних боргових зобов`язань.

Разом з тим зазначала, що вона пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин - з огляду на отриману 23.05.2022 побутову травму - перелом дистального епіметафізу правої променевої кістки без значного зміщення уламків та захворюванням 13.03.2023 на короновірусну хворобу Covid 19.

Заперечення останньої проти позову про звернення стягнення на майно спадкодавця в рахунок погашення боргу ґрунтувались на тому, що вона не може відповідати за вказаним позовом, оскільки спадщину не прийняла, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Отже, позиція відповідачки щодо обставин неприйняття нею спадщини та пропуску строку на прийняття спадщини з поважних причин по суті є непослідовною.

Залучення третьої особи ОСОБА_5 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з порушенням вимог ч.1 ст. 53 ЦПК України, після закінчення підготовчого провадження у справі, не є тим порушенням норм процесуального права, яке у відповідності до ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на те, що у ОСОБА_2 , як кредитора спадкодавця, у разі задоволення даного позову могло виникнути право пред`явлення вимоги до ОСОБА_1 , як спадкоємиці, залучення останньої до участі в даній справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Доказів втрати правосуб`єктності ОСОБА_2 , як кредитора померлого брата позивачки ОСОБА_1 , в межах розгляду даної справи позивачем не надано.

При таких обставинах, враховуючи обставини цієї конкретної справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив надані докази та встановив, що надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, які підтверджують наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення нею дій щодо подання до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом після смерті брата.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук