Провадження № 2/364/159/25
04.06.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л. А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
учасники справи - не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до ОСОБА_1
про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою -
До Володарського районного суду Київської області 03.03.2025 надійшов зазначений позов МТСБ України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь суму витрат сплаченого відшкодування в розмірі 68 781,06 грн., суму витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди в розмірі 1 430,00 грн. та судові витрати (а.с. 3).
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Безверський Р.В. (довіреності від 19.12.2023, 05.12.2024, а.с. 7, 77) у позовній заяві зазначив, що 01.11.2020 о 08:45 на автодорозі М-05 Київ-Одеса 22 км +100 м сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю, зокрема, автомобіля ГАЗ, державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням Відповідача та автомобіля «DAEWOO», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 ; в результаті цієї ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень; постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2020 Відповідача визнано винним у настанні зазначеної ДТП; при цьому на момент настання ДТП Відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, шкода ним відшкодована не була. У зв`язку з цим Позивачем було сплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 68 781,06 грн., а також з метою встановлення розміру завданої шкоди Позивачем було залучено суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого склала загалом 1 430,00 грн. (а.с. 1-4).
Зазначений позов первісно було подано 09.12.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва, який ухвалою від 16.12.2024 передав справу за територіальною підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, останній ухвалою від 05.02.2025 передав справу до Володарського районного суду Київської області (отримано цим судом 03.03.2025).
Після виконання вимог частин шостої - восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею 275 ЦПК України, - не пізніше 03.05.2025 (а.с. 45-47).
Через неотримання Відповідачем копії зазначеної ухвали суду про відкриття провадження та неможливості встановлення його місця перебування, іншої контактної інформації ухвалою суду від 29.04.2025 було змінено порядок розгляду справи та вирішено розглядати надалі цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою забезпечення рівності обох сторін, права особи на захист, забезпечення належного повідомлення всіх учасників справи, в тому числі Відповідача, із застосуванням, у разі необхідності, всіх правових механізмів, передбачених статтею 128 ЦПК України; встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву; призначено розгляд справи на 21.05.2025 (а.с. 59-61), відкладено на 04.06.2025 через першу неявку Відповідача.
У судове засідання 04.06.2025 представник Позивача не з`явився, сторона Позивача належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджено, зокрема, поштовими повідомленнями (а.с. 89, 90); 21.05.2025 до суду подано письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 74-76).
Відповідач у судові засідання 21.05.2025 та 04.06.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за двома наявними в матеріалах справи адресами: за місцем реєстрації та за адресою, зазначеною Позивачем у позовній заяві (а.с. 1, 44), що поверталися без вручення з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 70, 73, 88, 91-94), а також шляхом розміщення оголошень про його виклик у судові засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу Судової влади України (а.с. 62-63, 80-81).
За наведених обставин Відповідач, місце фактичного проживання (перебування) якого невідоме, вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою їх місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті 128, частина десята статті 130 ЦПК України).
Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей 128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання.
Відповідно до норм статей 3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.
Згідно вимогами пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті 5 названого Порядку.
З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті 55, 68 Конституції України).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною в клопотанні про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 74-76), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 01.11.2020 о 08:45 на автошляху М-05 Київ-Одеса, в районі 22 км +100 м сталася ДТП за участю трьох транспортних засобів, а саме: 1) автомобіля марки ГАЗ, державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 (Відповідача); 2) автомобіля марки «DAEWOO», державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 ; 3) автомобіля марки «SEATLEON 2.0», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_4 .
Як вбачається із зазначеної постанови суду, Відповідач ОСОБА_1 01.11.2020 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, керуючи названим автомобілем, будучи неуважним, не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримуючись безпечної дистанції та скоївши зіткнення з автомобілем «DAEWOO GENTRA», державний номерний знак « НОМЕР_2 », яким керував ОСОБА_3 , що рухався попереду, після чого той, в свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем «SEATLEON 2.0», державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки (а.с. 8).
Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ця постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

На момент згаданої ДТП 01.11.2020 цивільна-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_3 - водія автомобіля «DAEWOO GENTRA», державний номерний знак « НОМЕР_2 » була застрахована, що підтверджено копією відповідного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 120254687 (а.с. 11). Натомість цивільно-правова відповідальність Відповідача - винуватця ДТП ОСОБА_1 , водія автомобіля марки ГАЗ, державний номерний знак « НОМЕР_1 », застрахована не була, що підтверджено результатами перевірки чинності поліса на названий транспортний засіб за станом на 01.11.2020 (а.с. 9); доказів протилежного суду не надано.

03.11.2020 потерпілий ОСОБА_3 подав до МТСБУ заяву про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 01.11.2020, копія якої долучена до позовної заяви (а.с. 10).

Згідно із наказом МТСБ України від 01.02.2021 № 3.1/630 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3 на підставі доданої довідки від 27.01.2021 № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сплачено відшкодування у розмірі 68 781,06 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП (а.с. 14). Перерахування МТСБ України коштів на рахунок ОСОБА_3 у названому розмірі підтверджено копією платіжної інструкції від 01.02.2021 № 888638, призначення платежу - виплата по справі № 71999 згідно з наказом від 01.02.2021 № 3.1/630 (а.с. 15).

Крім того, Позивач поніс витрати на оплату послуг аварійного комісара (експерта) ФОП ОСОБА_5 по справі № 71999, за рахунком від 18.11.2020 № 668 щодо транспортного засобу « НОМЕР_2 » у розмірі 1 430,00 грн., що підтверджено копією платіжної інструкції від 09.12.2020 № 2545415 (звор. бік а.с. 15).

Таким чином, у зв`язку з настанням зазначеного страхового випадку (ДТП) Позивач (МТСБУ) виплатило потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у загальному розмірі 68 781,06 грн. та понесло витрати на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 1 430,00 грн. Відтак, загальний розмір понесених Позивачем витрат склав 70 211,06 грн., що відповідає заявленому у позові розміру стягнення.

Вирішуючи позов, суд виходить з того, що між сторонами склалися відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регулюються, зокрема, Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення зазначеного страхового випадку), Законом України від 21.05.2024 № 720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на час вирішення справи), Законом України «Про страхування», Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому за визначенням частини першої статті 1187 ЦК України таким джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

В Україні власники транспортних засобів за законом зобов`язані застрахувати свою цивільну відповідальність перед третіми особами на випадок завдання їм шкоди в результаті ДТП.

Статтею 41 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на час спірних правовідносин сторін) передбачено відшкодування МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих шкоди на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (підпункт «а» пункту 41.1 статті 41 названого Закону).

Аналогічний припис закріплено в пункті 1 частини першої статті 43 чинного на тепер Закону України від 21.05.2024 № 720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на час спірних правовідносин сторін) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (до числа яких Відповідач не відноситься).

Аналогічно чинний на тепер Закон України від 21.05.2024 № 720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також передбачає, що МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги, зокрема, до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду (пункт 1 частини другої статті 37 названого Закону).

Частиною першою статті 1191 ЦК України так само встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), стаття 1191 ЦК України і згадана вище стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, та стаття 993 ЦК України і стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 названого Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Таким чином, у справі, що розглядається, у зв`язку з виплатою Позивачем (МТСБУ) страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3 до нього (Позивача) перейшло право вимоги до завдавача шкоди (Відповідача ОСОБА_1 ) у деліктному зобов`язанні на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування, оскільки останній не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (стаття 38 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», стаття 37 Закону України від 21.05.2024 № 720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Зважаючи на усе наведене, встановлені судом обставини та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає заявлені Позивачем вимоги обґрунтованими, відтак наявні правові підстави для задовольнити цього позову повністю.

Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати за сплачений судовий збір.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Відповідно до статей 15, 16, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, статей 38, 41 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 37, 43 Закону України від 21.05.2024 № 720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 289, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса місцезнаходження: вул. Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02653) суму витрат сплаченого відшкодування в розмірі 68 781,06 грн. та суму витрат на встановлення розміру заподіяної шкоди в розмірі 1 430,00 грн., загальний розмір до стягнення - 70 211 (сімдесят тисяч двісті одинадцять) грн. 06 (шість) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (; адреса місцезнаходження: вул. Русанівський бульвар, 8, м. Київ, 02653) судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Копії повного заочного рішення суду направити учасникам справи.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення; така заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.

Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного тридцятиденного строку, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду складено 09.06.2025.

Суддя Л. А. Макаренко