ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5028/25 Справа № 182/4064/24 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6214788, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти, які зобов`язалась повернути в строк, визначений договором та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту.

Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість в розмірі 15 555,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 355,00 грн.; заборгованості по комісії 750,00 грн.

30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 89-МЛ, за яким останнє отримало належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року в розмірі 15 555,00 грн., а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.

У поданій 14 березня 2025 року безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази, які є необхідними та достатніми для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2025 року витребувано з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу та 25 березня 2025 року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, через те, що обставини якими позивач обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 6214788, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 5 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором (а.с.12-17).

Відповідно до додатку № 1 до договору № 6214788 сторонами договору узгоджено наступний графік платежів: дата кредиту 27 серпня 2022 року; дата платежу 10 грудня 2022 року; кількість днів 105; сума кредиту 5 000,00 грн.; проценти за користування кредитом 15 000,00 грн.; комісія за надання кредиту 950,00 грн.; реальна річна процентна ставка 1109,00 %; загальна вартість кредиту 20 950,00 грн. (а.с.17 зворот).

З довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 6214788 від 27 серпня 2022 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником здійснено підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора R57852, надісланого позичальнику 27 серпня 2022 року о 20:07 год. на номер телефону НОМЕР_1 (а.с.19).

Згідно платіжного доручення № 81366424 від 27 серпня 2022 року ТОВ «Мілоан» на зазначений відповідачкою у договорі № 6214788 рахунок НОМЕР_2 перераховано 5000,00 грн. (а.с.20 зворот).

Відповідно до анкети-заяви на кредит № 6214788 від 27 серпня 2022 року ОСОБА_1 , зазначивши усі свої ідентифікаційні дані просила ТОВ «Мілоан» надати їй кредит для задоволення особистих потреб, що не суперечать закону, на наступних умовах: сума кредиту: 5 000,00 грн.; загальний строк кредитування: 15 днів з 27 серпня 2022 року. Дата повернення кредиту 11 вересня 2022 року; сума повернення 7 450,00 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 950,00 грн. нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 1 500,00 грн. Нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Канал залучення: app-a 1.1.1/miloan/direct/IP адреса з якої подано заяву: 188.163.46.210 (а.с.19 зворот).

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року дата укладення кредитного договору 27 серпня 2022 року; строк погашення кредитного договору/повернення кредиту 11 вересня 2022 року; сума виданих кредитних коштів 5 000,00 грн.; сума заборгованості 15 555,00 грн. (прострочене тіло кретину 3 450,00 грн.; прострочені відсотки 11 355,00 грн.; заборгованість за комісією 750,00 грн) /а.с.22 зворот/.

30 січня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 89-мл у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с.23-27).

Відповідно до договору факторингу № 89-МЛ від 30 січня 2023 року, акту приймання передачі реєстру боржників від 30 січня 2023 року та витягу з реєстру боржників від 30 січня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги за договором № 6214788, укладеного з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , дата підписання договору 27 серпня 2022 року, дата закінчення договору 11 вересня 2022 року, сума виданого кредиту 5 000,00 грн., залишок по тілу кредиту 3 450,00 грн., залишок по відсотках 11 355,00 грн., залишок по комісії 750 грн. (а.с.28 зворот).

Згідно із платіжною інструкцією № 69902 від 30 січня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перераховано ТОВ «Мілоан» плату за відступлення права вимоги за договором № 89-МЛ від 30 січня 2023 року в сумі 715 316,82 грн. (а.с.28).

18 квітня 2024 року відповідачці було надіслано досудову вимогу за вих. № 22284284 на адресу вказану ОСОБА_1 в кредитному договорі, якою було висунуто вимогу протягом 3-х днів сплатити заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 555,00 грн. (а.с.29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів існування заборгованості за кредитним договором.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

У справі встановлено, що 27 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 6214788, який підписано ОСОБА_1 27 серпня 2022 року о 20:07 год. одноразовим ідентифікатором R57852 (а.с.12-17).

Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачці за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка і використала для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору).

Підпис відповідачки під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «Мілоан», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Посилання відповідачки на те, що позивачем не надано доказів існування заборгованості у заявленому розмірі, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується частковим виконанням нею своїх зобов`язань за кредитним договором, що вбачається із відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року, з якого видно, що ОСОБА_1 періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачкою не оспорено у передбаченому законом порядку факт укладення кредитного договору та його умови.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів щодо відступлення права вимоги саме за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року, колегія суддів не бере до уваги як таке, що спростовується матеріалами справи.

Щодо відступлення права вимоги

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Щодо доведеності розміру заборгованості

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в позові просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року в розмірі 15 555,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 355,00 грн.; заборгованості по комісії 750,00 грн.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано, зокрема, виписку з особового рахунка за договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року, відповідно до якої сума заборгованості становить 15 555,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредину 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 355,00 грн.; заборгованості по комісії 750,00 грн. /а.с.22 зворот/.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем доведено факт укладання договору № 6214788 від 27 серпня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , відповідно до якого між сторонами погоджено те, що :

- кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у пункті 1.2 договору (далі-кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно пункту 1.4 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (пункту 1.1);

- сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн. (пункт 1.2);

- кредит надається загальним строком на 105 днів з 27 серпня 2022 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового (15 днів завершується 11 вересня 2022 року) та поточного (90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 10 грудня 2022 року) (пункт 1.3);

- комісія за надання кредиту: 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1);

- проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пункт 1.5.2);

- проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13 500,00 грн., які нараховуються за стандартною ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (пункт пункт 1.5.3).

Наведений позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам за договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року в розмірі 11 355,00 грн. колегія суддів вважає частково обґрунтованим, з огляду на таке.

За встановлених у цій справі обставин нарахування процентів за користування кредитом повинно бути здійснено в межах строку кредитування, а саме за період з 27 серпня 2022 року по 10 грудня 2022 року (105 днів).

Проте, як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року позивачем здійснено нарахування заборгованості по відсоткам поза межами строку кредитування, а саме за період з 27 серпня 2022 року по 19 січня 2023 року, що є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії слід відмовити, а сплачена комісія підлягає зарахуванню в рахунок погашення відсотків.

Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року відповідачкою було сплачено на погашення відсотків та комісії 3 750,00 грн. (а.с.21-22).

Враховуючи наведене, доведеними є розмір відсотків 11 250,00 грн. з розрахунку: 1 500,00 грн. (період з 27 серпня 2022 року по 11 вересня 2022 року включно відповідно до пункту 1.5.2 договору) + 13 500,00 грн. (період 12 вересня 2022 року по 10 грудня 2022 року відповідно до пункту 1.5.3 договору) = 15 000,00 грн. 3 750,00 грн. (сплачено відповідачкою на погашення відсотків та комісії) = 11 250,00 грн.

Разом з тим, позивач в порушення норм статей 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами правомірність нарахування процентів в розмірі 11 355,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 14 700,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 250,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про те, що умовами договору позики передбачено право позикодавця нараховувати проценти поза межами строку дії договору позики колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року в розмірі 14 700,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 250,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків та комісії слід відмовити.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 5 723,12 грн. (14 700,00 / 15 555,00 х 2 422,40 = 2 289,25 + 3 433,87 = 5 723,12).

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6214788 від 27 серпня 2022 року в розмірі 14 700,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3 450,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 11 250,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 5 723,12 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров