Справа № 525/1436/24
Провадження № 2/525/97/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2025 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судових засідань Корж Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на самочинне будівництво,

у с т а н о в и в:

14.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що Рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 30.03.2016 їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель громадського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням двадцять восьмої позачергової сесії сьомого скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 13.04.2018 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності у власність ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений ФОП ОСОБА_2 та передано у власність ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку. Позивач право власності на вказану земельну ділянку зареєструвала у порядку передбаченому чинним законодавством. У 2018 році вона збудувала нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення підприємницької діяльності, на земельній ділянці, яка на момент будівництва не була їй відведена для цієї мети. Рішенням сорок першої позачергової сесії сьомого скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 17.05.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» на «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:002:0559 та змінено її цільове призначення. Позивачкою зареєстровано зміну цільового призначення земельної ділянки, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 22.02.2023. Рішенням позачергової тридцять дев`ятої сесії восьмого скликання від 07.04.2023 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_2 . Із лютого 2023 ОСОБА_1 зареєструвалася як ФОП та почала здійснювати підприємницьку діяльність у спірній будівлі. 29.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію, однак їй було відмовлено.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований комплекс будівель та споруд громадського призначення, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

17.12.2024 судом відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче засідання призначено на 15.01.2025, відповідачу направлено копію позову з додатками, роз`яснено сторонам право та строки на подання заяв по суті справи (а.с. 92).

15.01.2025 судом було залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державну інспекцію архітектури та містобудування України (а.с. 101).

28.01.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державної інспекції архітектури та містобудування України, відповідно до яких зазначають, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього та мають виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідної документації, яка давала право виконувати будівельні роботи та затвердженого в установленому порядку проекту будівництва оспорюваного магазину позивач не має. Згідно відомостей, що містяться в Реєстрі будівельної діяльності, наявна наступна інформація: 29.07.2024 подано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією реєстраційний номер ІУ84, яка повернута на доопрацювання з підстав: Неподання документів, необхідних для прийняття рішень, а саме: Указаний у Декларації про готовність об`єкта до експлуатації та технічній інвентаризації, об`єкт будівництва Громадський будинок з допоміжними будівлями та спорудами з кодом ДКБС 1230.1 Торгові центри, універмаги, магазини, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0559 - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, рік завершення будівництва суперечить вимогам абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Щодо повернення декларації про готовність до експлуатації об`єкта на доопрацювання не можна розцінювати як відмову у прийнятті в експлуатацію в розумінні висновків Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі №6-159цс15, від 02.12.2015 у справі №6 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі №640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі №308/5988/17. Отже, законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права (а.с. 114-117).

Ухвалою суду від 13.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 12.03.2025 (а.с. 126).

12.03.2025 судом закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с. 137).

У судове засідання 23.05.2025 усі учасники судового розгляду не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 жодного разу у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяви про розгляд справи без її участі (а.с. 97, 98, 113, 132, 145, 153). Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, заперечень щодо вимог позивача не має (а.с. 134, 144, 152). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у наданих суду поясненнях просила розгляд справи проводити без участі її представника ( а.с. 114-117). Оскільки усі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що рішенням п`ятої сесії сьомого скликання Устивицької сільської ради від 30.03.2016 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 » надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,07 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель громадського призначення, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 13).

Рішенням двадцять сьомої позачергової сесії сьомого скликання Устивицької сільської ради від 13.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) у власність громадянці ОСОБА_1 », було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) за рахунок земель комунальної власності у власність громадянці ОСОБА_1 , розташовану АДРЕСА_1 . Передано у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0700 га, кадастровий номер :01:002:0559 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану АДРЕСА_1 ( а.с. 14).

Згідно архівного витягу №07-02-В/16 від 31.01.2023 з рішення 41 позачергової сесії 7 скликання Устивицької сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 17.05.2019 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки приватної власності», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка)» на «для будівництва і обслуговування будівель торгівлі», яка розташована АДРЕСА_1 , площею 0,0700 га, кадастровий номер :01:002:0559. Змінено цільове призначення земельної ділянки, яка розташована АДРЕСА_1 , площею 0,0700 га, кадастровий номер :01:002:0559 з «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка)» на «для будівництва і обслуговування будівель торгівлі» ( а.с. 16).

Згідно довідки №471 від 01.12.2023 виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, вулицю Центральна в селі Устивиця Миргородського ( Великобагачанського) району Полтавської області перейменовано на АДРЕСА_2 на підставі рішення позачергової 39 сесії 8 скликання від 07.04.2023 ( а.с. 17).

Право власності на земельну ділянку площею 0,07 га, кадастровий номер :01:002:0559, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, зареєстроване за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( а.с. 30-31, 32).

Згідно технічного паспорта ПП ПБТІ «Інвентаризатор» за адресою АДРЕСА_1 знаходиться комплекс будівель та споруд громадського призначення: магазин, топочна, вбиральня, навіс, огорожа, 2018 року будівництва та огорожа 2019 року будівництва ( а.с 19-24).

Позивач 30.07.2024 зверталася до Державної інспекції архітектури та містобудування України з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, декларація повернута на доопрацювання, через неподання документів, необхідних для прийняття рішення ( а.с. 38-44).

Вартість нежитлової будівлі магазину, загальною площею 143,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 203000 грн., що підтверджується Звітом про оцінку нерухомого майна ( а.с. 74-89).

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проєктів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України «Про основи містобудування»).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачені статтями 26, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проєктування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частини п`ятої стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2011 року № 461.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Пунктом 3-1 Порядку № 461 визначено порядок подання документів для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.

У пункті 17 Порядку № 461 зазначено, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації: щодо об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (пункт 18 Порядку № 461).

Згідно із положеннями п. 9 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації (пункт 20 Порядку № 461).

Рішення органів державного архітектурно-будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду (пункт 21 Порядку № 461).

Із матеріалів справи установлено, що після здійснення самочинного будівництва ОСОБА_1 подавала до Державної інспекції архітектури та містобудування України на реєстрацію декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, документ був повернутий на доопрацювання, з указанням відповідних причин. Рішення компетентним органом про відмову у прийнятті об`єкта будівництва в експлуатацію не приймалося.

Позивач звернулася в суд із позовом до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Відповідно до розпорядження КМУ від 12 червня 2020 р. № 721-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Полтавської області» до складу Гоголівської територіальної громади ввійшла Устивицька територіальна громада.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

За змістом наведеної норми процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16-ц (провадження № 61-42670св18) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Спір у цій справі виник через неможливість узаконення права власності позивача на об`єкт самочинного будівництва, зокрема, у зв`язку із поверненням ОСОБА_1 поданої декларації про готовність до експлуатації об`єкта Державною інспекцією архітектури та містобудування України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що спірний об`єкт належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) і що Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області утворила виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю, то у даному випадку повноваження такого органу виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, яким є ДІАМ. Крім того, як свідчать матеріали справи, саме до ДІАМ зверталася ОСОБА_1 для узаконення будівництва, що дає підстави вважати, що їй відомо про належний орган, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, визначений позивачем відповідач Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво.

Належним відповідачем у справі, яка розглядається, є Державна інспекція архітектури та містобудування України, як компетентний орган державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 08.05.2024 у справі №126/1663/23.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають, не підлягають також відшкодуванню судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державна інспекція архітектури та містобудування України, про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області, , юридична адреса: вул. С. Горєва, 27, селище Гоголеве, Миргородський район, Полтавська область;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна інспекція архітектури та містобудування України, , юридична адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ.

Повне рішення суду складено 02.06.2025.

Суддя Я.В. Прасол