Справа № 583/6048/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Плотникової Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про знесення самочинно збудованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

03.12.2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого майна, в якій просить зобов`язати відповідача знести (виконати повний демонтаж) за власний кошт самочинно збудованої споруди (нерухомого майна) у вигляді навісу з шиферним покриттям, незаконно побудованої ним на межі з земельною ділянкою позивача. Позовні вимоги мотивує тим, що він (позивач) є власником земельної ділянки та житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Власником сусідньої земельної ділянки та житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Після реєстрації права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 за відповідачем у позивача з останньою склалися вкрай недобросусідські відносини. Це пов`язано з тим, що відповідач впритул до загальної межі з земельною ділянкою позивача без відповідного погодження з ним здійснено самовільне будівництво споруди некапітального типу у вигляді навісу з шиферним покриттям. Її спорудження відповідачем здійснено з істотним порушенням будівельних та санітарних норм. Даний навіс відноситься до тимчасових споруд і прирівнюється до господарських споруд, тому має перебувати мінімум на відстані один метр від крайньої межі ділянки до межі, ближча споруда прибудов дозволяється лише після письмової згоди обох сторін на будівництво, яких позивачем на користь відповідача не надавалось. Відповідач в добровільному порядку відмовилася повернути спільну межу земельних ділянок у первинний вигляд та проявила агресію відносно позивача. Задля вирішення питання в мирному порядку позивач також звертався до Виконавчого комітету Охтирської міської ради та отримав лист, відповідно до якого під час огляду земельних ділянок «було підтверджено факт улаштування сусідами тимчасової споруди некапітального типу (навісу з шиферним покриттям) впритул до загальної межі з земельною ділянкою заявника». При цьому позивачу для врегулювання спірних питань рекомендовано звернутись до суду. Внаслідок самочинного будівництва відповідачем впритул до загальної межі з земельною ділянкою позивача споруди некапітального типу у вигляді навісу з шиферним покриттям, відстань даної споруди до спільної межі становить менше одного метра, що є порушенням будівельних та санітарних норм. При будівництві споруди не виконано організацію зовнішнього водовідведення, наприклад оцинкованими жолобами, які могли б спрямовувати атмосферні опади вбік та відвести їх з земельної ділянки позивача. Ухил даху споруди відповідача спрямований в сторону земельної ділянки та житлового будинку позивача. Стічні води з даху будівлі стікають на земельну ділянку позивача, підтоплюючи його земельну ділянку, на якій він веде сільське господарство (вирощування сільгоспкультур для власного вживання). Під час сильних дощів постійно відбувається замочування земельної ділянки позивача з нищенням врожаю. Також відбувається замочування замощення вздовж житлового будинку позивача, що в свою чергу завдає йому руйнування з подальшим намоканням стіни житлового будинку з утворенням плісняви. Побудова впритул до загальної межі з земельною ділянкою позивача без відповідного погодження з ним споруди некапітального типу у вигляді навісу з шиферним покриттям є недопустимим та суттєво порушує право приватної власності позивача, при яких йому як землекористувачу сусідньої ділянки завдаються значні незручності.

12.02.2025 р. від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Абрамовича О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що у позовній заяві не вказано яке саме право ОСОБА_1 порушено, яка норма чинного законодавства України не дотримана відповідачкою при будівництві даної тимчасової споруди навісу. Відповідачкою на свої земельній ділянці побудовано тимчасову споруду навіс, яка не є капітальною, оскільки немає фундаменту, складається із стовпів та шиферного покриття. Доказів розміщення навісу за межею земельної ділянки відповідача немає. Для встановлення навісу відповідачка не повинна брати ніяких дозволів чи погоджень. Більше того, згідно ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» у розділі «Садибна забудова» в пункті 6.1.38 зазначено допускається розміщення об`єктів обслуговування на присадибній ділянці згідно з нормами законодавства України. Прибудовані або окремо розміщені приміщення та тимчасові споруди для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності допускається розташовувати на земельних ділянках по червоних лініях. Тобто, чинне законодавство України не має ніяких обмежень щодо влаштування навісу. Єдине в межах своєї земельної ділянки. Розташування навісу мінімум 1 м від межі це виключно забаганка позивача. Позивач намагається ввести суд в оману, зазначивши, що стічні води з навісу відповідача стікають на земельну ділянку позивача, підтоплюючи його земельну ділянку, на якій він веде сільське господарство, та що під час сильних дощів постійно відбувається змочування вздовж житлового будинку. Насправді укладання шиферних листів на тимчасовій споруді навісу виконане за напрямком уздовж загальної межі і тому поверхневі опадові води з даху навісу стікають по міжхвильовим жолобам на земельну ділянку відповідачки це встановлено інспекцією з благоустрою під час огляду земельних ділянок від 10.07.2024 р., про що зазначено в листі Охтирської міської ради від 18.07.2024 р. № 01-45/409.

09.04.2025 р. від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Білера П.П. надійшла відповідь на відзив, в якій просить задовольнити вимоги позивача та зазначає, що відповідачкою під час будівництва тимчасової споруди навісу для зберігання дров були грубо порушені вимоги Державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», які, зокрема, регулюють питання забудови, в т.ч. і питання відстаней між будинками, будівлями та спорудами як на власній, так і на сусідніх ділянках, відстаней до меж ділянок, протипожежних розривів тощо. В матеріалах справи відсутні докази того, що тимчасова споруда навіс для зберігання дров використовується відповідачем для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності, тому розміщення навісу для зберігання дров по червоних лініях не допускається. Більше того, побудувавши навіс для зберігання дров по червоним лініям відповідачка грубо порушила протипожежні відстані. Така невідповідність забудови господарської споруди навісу для зберігання дров завдає шкоди позивачу та підтверджує про наявність перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном.

11.04.2025 року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Абрамовичем О.В. подано заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначає, що в листі Охтирської міської ради від 18.07.2024 р. № 01-45/409 чітко вказано, що під час огляду 10.07.2024 р. інспекцією з благоустрою підтверджено факт улаштування сусідами тимчасової споруди некапітального типу (навісу з шиферним покриттям) впритул до загальної межі з земельною ділянкою заявника. При цьому було виявлено, що укладання шиферних листів на тимчасовій споруді навісу виконане в напрямку уздовж загальної межі, і тому поверхневі опадові води з даху навісу стікають між хвильовими жолобами на земельну ділянку ОСОБА_2 . Крім того, згідно «Топографічного плану міста Охтирка в масштабі 1: 2000» територія домоволодіння за АДРЕСА_1 має вищу абсолютну відмітку 113.2 м, тоді як територія домоволодіння АДРЕСА_2 має нижчу абсолютну відмітку 112,9 м, з різницею 0,3 м, що фактично спричиняє природне стікання поверхневих вод в напрямку вулиці Індустріальної.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Абрамовича О.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю, зазначивши, що у позивача неприязнь до сусідів, і цим обґрунтовуються його мотиви звернення до суду.

Відповідачка в судове засіданні не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0534 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення № 1097 від 24.10.1974 р. про виділення під індивідуальне будівництво земельної ділянки, дозволу на проведення будівельних робіт, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 25.02.1975 р. ( а.с. 9-17).

Власником суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:013:0036 площею 0,0517 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.09.2023 р., Витягу з Державного реєстру речових прав від 02.09.2023 р., витягу з рішення Охтирської міської ради № 857-МР від 19.10.2023 р. про затвердження технічної документації із землеустрою та приватизацію земельних ділянок, Витягу з Державного реєстру речових прав від 31.10.2023 р. (а.с. 50-53).

Відповідно до листа виконавчого комітету Охтирської міської ради від 18.07.2024 р. № 01-45/409, адресованого ОСОБА_1 , 10.07.2024 р. інспекцією із благоустрою, за згодою та у присутності заявника, зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_1 був здійснений огляд суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . В ході опрацювання було з`ясовано, що згідно державній реєстрації за даними Держгеокадастру України земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 сформовані та перебувають у приватній власності громадян. Під час огляду був підтверджений факт улаштування сусідами тимчасової споруди некапітального типу (навісу з шиферним покриттям) впритул до загальної межі з земельною ділянкою заявника. При цьому виявлено, що укладання шиферних листів на тимчасовій споруді навісу виконане за напрямком уздовж загальної межі, і тому поверхневі опадові води з даху навісу стікають по між хвильовим жолобам на земельну ділянку сусідів, відповідно до форми шиферних листів. Згідно норм чинного законодавства, а саме п. 6 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що надають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», затвердженому постановою КМУ № 406 від 07.06.2017, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, не потребує отримання дозвільних документів, а здійснюється на дотриманні принципів добросусідства, визначених положеннями статті 103 ЗК України. Також зазначено, що природний ухил місцевості, що підтверджується даними «Топографічного плану міста Охтирка в масштабі 1:2000», а саме те, що АДРЕСА_1 , в районі домоволодіння за № 1, має вищу абсолютну відмітку 113,2 м, тоді як АДРЕСА_2 , в районі домоволодіння за АДРЕСА_2 , має нижчу абсолютну відмітку 112,9 м, з різницею 0,3 м, що фактично сприяє стіканню поверхневих вод в напрямку вул. Індустріальної (а.с. 20-21).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Статтею 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Частиною першою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Під час розгляду справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При зверненні до суду з позовною заявою про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, керуючись ст. 376 ЦК України, позивач просив зобов`язати відповідача знести самочинно збудовану споруду у вигляді навісу з шиферним покриття, незаконно побудовану ним на межі з земельною ділянкою позивача.

Суд зазначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина перша статті 376 ЦК України).

Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року №406 зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

З огляду на вказане та відповідно до матеріалів справи спірний навіс не є самочинним будівництвом, оскільки не відповідає вимогам статті 376 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду від 25 січня 2-23 року у справі № 351/2084/20 провадження №61-10700св2.

Згідно з пунктом 6.1.41 ДБН Б. 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (чинного на час спорудження навісів будинковолодіння на АДРЕСА_2 ) при розміщенні будинків (садибної забудови) в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,00 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1-25. Для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3,00 м.

Згідно з пунктом 6.1.38 ДБН Б. 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» допускається розміщення об`єктів обслуговування на присадибній ділянці згідно з нормами законодавства України. Прибудовані або окремо розміщені приміщення та тимчасові споруди для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності допускається розташовувати на земельних ділянках по червоних лініях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина перша статті 12 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 як на підставу позову він зазначив, що самочинне будівництво відповідачкою впритул до загальної межі з земельною ділянкою позивача споруди некапітального типу у вигляді навісу з шиферним покриттям, відстань від якої до спільної межі становить менше одного метра, що є порушенням будівельних та санітарних норм, та без виконання зовнішнього водовідведення, призвело до того, що стічні води з даху будівлі стікають на земельну ділянку позивача, підтоплюючи його земельну ділянку, на якій він вирощує сільгоспкультури для власного вживання, також відбувається замочування замощення вздовж житлового будинку позивача, що в свою чергу завдає йому руйнування з подальшим намоканням стіни житлового будинку з утворенням плісняви.

Однак такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

З листа виконавчого комітету Охтирської міської ради від 18.07.2024 р. № 01-45/409, адресованого ОСОБА_1 , вбачається, що під час огляду 10.07.2024 р. інспекцією із благоустрою суміжних земельних ділянок, розташованих за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , було встановлено факт улаштування сусідами тимчасової споруди некапітального типу (навісу з шиферним покриттям) впритул до загальної межі з земельною ділянкою заявника. При цьому виявлено, що укладання шиферних листів на тимчасовій споруді навісу виконане за напрямком уздовж загальної межі, і тому поверхневі опадові води з даху навісу стікають по між хвильовим жолобам на земельну ділянку сусідів, відповідно до форми шиферних листів. В листі також зазначено, що природний ухил місцевості, що підтверджується даними «Топографічного плану міста Охтирка в масштабі 1:2000», а саме те, що АДРЕСА_1 , в районі домоволодіння за № 1, має вищу абсолютну відмітку 113,2 м, тоді як АДРЕСА_2 , в районі домоволодіння за АДРЕСА_2 , має нижчу абсолютну відмітку 112,9 м, з різницею 0,3 м, що фактично сприяє стіканню поверхневих вод в напрямку вул. Індустріальної (а.с. 20-21).

Дані обставини також підтверджуються фотознімками, долученими до матеріалів справи (а.с. 27, 30, 57,58).

Позивач та його представник в судовому засіданні не довели порушення прав позивача, оскільки не надали належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які позивач посилався в позові, а саме, що зведений відповідачкою навіс підтоплює земельну ділянку позивача з нищенням врожаю та руйнуванням та намоканням стіни житлового будинку, а доводи позивача є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись рішення суду.

Клопотання щодо призначення експертизи щодо дослідження питання стікання води на земельну ділянку позивача, підмочення житлового будинку, утворення внаслідок цього сирості в будинку позивача, - позивачем чи його представником заявлено не було.

Посилання позивача на те, що відповідачка збудувала свій навіс з порушенням вимог Державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», які, зокрема, регулюють питання забудови, в т.ч. і питання відстаней між будинками, будівлями та спорудами як на власній, так і на сусідніх ділянках, відстаней до меж ділянок, протипожежних розривів, - не можуть бути підставою для задоволення його позову, оскільки позивач не довів, що внаслідок спірного будівництва йому чиняться перешкоди у здійсненні права користування своїм майном.

Оскільки достатніх та переконливих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та підстав позову щодо порушення його прав внаслідок дій відповідачки позивачем суду надано не було, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 91, 103 ЗК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова