справа №439/1090/25
провадження №2/439/523/25
УХВАЛА

11 червня 2025 року місто Броди

Суддя Бродівського районного суду Львівської області Войтюк Т.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в:

10 червня 2025 року до Бродівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас із позовною заявою надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивачка просила вжити заходи забезпечення позову у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом накладення арешту на наступне майно із забороною відчуження: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 27.2 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :12:016:0014, площею 0,125 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування серія та номер:572, виданий 03.06.2019 року ОСОБА_3 , в.о. державного нотаріуса Бродівської державної нотаріальної контори, державний нотаріус Буської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203 та земельну ділянку кадастровий номер :12:016:0011, площею 0,1238, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203, 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 584, виданий 16.06.2016 року.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує, зокрема, тим що, 01 січня 2025 року близько 19:30 год по автодорозі М-06 сполученням Київ-Чоп ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки DODGE RAM 1500, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виїхавши на зустрічну смугу руху на великій швидкості зіткнулась з її автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під її керуванням. Внаслідок чого позивачка отримала тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначає, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу марки Volkswagen Golf, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 складає: 306 533,80 грн. Додає, що винуватиця ДТП ОСОБА_2 не вчинила жодних дій щодо відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди, її безвідповідальність, зухвалість та впевненість в уникненні відповідальності за завдання шкоди здоров`ю позивачки, зважаючи на можливість відчуження майна, що значно утруднить виконання рішення суду, є підставою для забезпечення позову.

Дослідивши заяву, подані в її обґрунтування матеріали, приходжу до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ч. 1 ст. 151 ЦПК передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Системним аналізом вказаних норм суддя приходить до висновку, що визначальним для можливості розгляду судом по суті заяви про забезпечення позову є наявність в провадженні суду позову, доцільність застосування обраного заявником заходу забезпечення позову, його співмірність із заявленими позивачем вимогами та обґрунтованість підстав, які б визначали його застосування.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Зі змісту поданої заяви та заявлених позовних вимог встановлено, що предметом спору в даній справі є відшкодування матеріальної шкоди у сумі 172833,80 грн та моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн завданої внаслідок ДТП.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить накласти арешт на майно із забороною відчуження, а саме на: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 27.2 кв.м., який належить на праві власності ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :12:016:0014, площею 0,125 га, яка належить ОСОБА_2 , земельну ділянку кадастровий номер :12:016:0011, площею 0,1238 га, 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову. Позов, з яким звернулася до суду ОСОБА_1 не пов`язаний з майном на яке просить накласти арешт.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, або третьої особи, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не надано доказів реального наміру відповідача відчужити все своє майно та бажання навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Посилання заявника на значний розмір завданої матеріальної шкоди жодним чином не підтверджує потенційної загрози вчинення відповідачем дій для унеможливлення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову.

Таким чином, з`ясувавши обсяг позовних вимог, з урахуванням принципів розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, виходячи із неспівмірності таких заходів правовідносинам, що виникли між сторонами, також враховуючи обсяг наданих доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який на переконання суду є недостатнім, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищезазначене майно, належне ОСОБА_2 , необхідно відмовити з підстав необґрунтованості.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 247, 258, 260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.Л. Войтюк