Справа №345/5629/24
Провадження № 2-з/345/7/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року м. Калуш

Суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Гапоненко Р.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Савчук Романа Романовича про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

01.10.2024 року з позовом про стягнення коштів, до суду звернувся ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 в його користь 156 811,72 грн. в якості відшкодування половини вартості орендної плати за користування земельною ділянкою для обслуговування належним сторонам нежитловим приміщенням Торгового Центру, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , а також 138 661,22 доларів США, що еквівалентно згідно з офіційним курсом НБУ 5734570,48 грн., в якості відшкодування половини вартості погашеного позивачем належного сторонам кредитного зобов`язання.

Ухвалою судді від 15.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

06.05.2025 представником позивача подано заяву про застосування судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту на належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване за нею у встановленому законом порядку в межах суми стягнення 156 811,72 грн. та 138 661,22 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст.153 та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести співмірність обраного засобу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Звертаючись до суду зі заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Така позиція також неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема і 17.06.2022 у постанові №908/2382/21.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, представник позивача вказує, що у позивача наявні усі підстави передбачити, що відповідачка може вчинити дії, спрямовані на відчуження свого майна, з метою ухилення від виконання можливого судового рішення про стягнення з неї грошових коштів. Зокрема, сума позову є значною, а відповідачка не несе жодних витрат, пов`язаних із утриманням спільного майна, ухиляється від виконання обов`язків щодо погашення боргів, які виникли під час шлюбу, та не виявляє наміру компенсувати половину витрат, понесених позивачем.

Водночас суд критично ставиться до вказаного твердження, зважаючи на те, що у самій заяві представник позивача посилається на те, що відповідачка відкидає можливість добровільного відшкодування грошових коштів, при цьому останнім не подано до суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідачка у даній справі вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання та наявність в неї зареєстрованого рухомого та нерухомого майна.

Таким чином саме лише посилання в заяві на не визнання позовних вимог та відкидання можливості добровільного відшкодування грошових коштів відповідачкою без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Водночас відсутність відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта також не підтверджує вказану обставину.

Окрім цього, представником позивача не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, зазначені у заяві про забезпечення позову.

Крім того, представник позивача не долучає до заяви про забезпечення позову відомості щодо наявності у відповідачки майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем позовних вимог відносно вартості майна, щодо якого останній просить суд застосувати заходи забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову суперечить поняттю співмірності, яке передбачене ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, аналіз наведених норм процесуального та матеріального права, та встановлених судом обставин вказує на те, що представником позивача не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, оскільки відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника (позивача) про наміри відповідачки та про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, також не доведено, що заявлені позовні вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову, оскільки відсутні будь-які докази наявності майна, на яке представник позивача просить накласти арешт, а, отже, відсутні докази співмірності із заявленими позивачем вимогам про стягнення з ОСОБА_2 в його користь 156 811,72 грн. в якості відшкодування половини вартості орендної плати за користування земельною ділянкою для обслуговування належним сторонам нежитловим приміщенням Торгового Центру, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , а також 138 661,22 доларів США, що еквівалентно згідно з офіційним курсом НБУ 5734570,48 грн., в якості відшкодування половини вартості погашеного позивачем належного сторонам кредитного зобов`язання.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою про забезпечення позову в майбутньому в будь-який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13,81,149-153,247 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволені заяви представника позивача адвоката Савчук Романа Романовича про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: