КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9628/2025
Справа № 752/4690/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Стар Груп» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Слободянюк А.В. у м. Київ 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Стар Груп» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та стягнення успадкованих грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила розірвати договір № 088 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 серпня 2021 року, укладений ОСОБА_2 та ТОВ «Сіті Стар Груп», стягнути з ТОВ «Сіті Стар Груп» на користь ОСОБА_1 25726,41 доларів США та судові витрати.

Позов мотивувала тим, що є спадкоємцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_2 інвестував в новобудову шляхом укладення з ТОВ «Сіті Стар Груп» договору № 088 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 серпня 2021 року. Згідно п. 1 специфікації (додатку № 1) до договору визначена характеристика об`єкту капітального будівництва: будівельна адреса - АДРЕСА_1 . Згідно п. 2 специфікації до договору, визначена характеристика об`єкту нерухомості (квартири): секція 2, будівельний номер 88, кількість кімнат 2, поверх 5, загальна площа 69,76 кв.м.

Зобов`язання за вказаним договором були виконані ним частково та сплачено на рахунок відповідача кошти в сумі 697160 грн., що еквівалентно 25726,41 доларів США на момент укладення договору. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та успадкувала грошові кошти, сплачені за цим договором, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 липня 2023 року. Сторона позивача вважає закінчений договір припиненим. Права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу майнових прав є такими, що нерозривно пов`язані з особою померлого, мають суто особистий характер, не можуть бути реалізовані спадкоємцем сторони договору, оскільки він не передбачає правонаступництво.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року справу передано на розгляд до Бориспільського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

Відповідач ТОВ «Сіті Стар Груп», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20 про те, що вважається предметом спору та предметом позову.

Вказував, що як вбачається з позовної заяви, спір між сторонами виник з приводу коштів, які свого часу були внесені спадкодавцем ОСОБА_2 як стороною за спірним договором, на рахунок відповідача ТОВ «Сіті Стар Груп». Відтак, предметом спору в даній справі є кошти, внесені спадкодавцем ОСОБА_2 на рахунок відповідача за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 31 серпня 2021 року № 088, а не нерухоме майно. Водночас, предметом позову є вимоги про розірвання договору та стягнення коштів, які свого часу спадкодавець ОСОБА_2 перерахував відповідачу ТОВ «Сіті Стар Груп». При цьому ні предмет спору, ні предмет позову безпосередньо не стосуються нерухомого майна, а відтак висновок суду про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, є хибним, і суд першої інстанції безпідставно направив матеріали позову за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» подано клопотання про відкликання позовної заяви, у якому позивач, посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, просила повернути позовну заяву в зв`язку з її відкликанням, зобов`язати ГУК в м. Києві (Голосіївський район) повернути платнику ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Вирішуючи дане клопотання, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до ст. 24 ЦПК України апеляційні суди переглядають в апеляційному порядку судові рішення місцевих судів, які знаходяться у межах відповідного апеляційного округу (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, оскільки розгляд клопотання про відкликання позовної заяви підлягає вирішенню судом першої інстанції і не належить до компетенції апеляційного суду, клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає як необґрунтоване.

Разом із тим, ОСОБА_1 не позбавлена можливості подати відповідне клопотання за належністю до суду першої інстанції, яким розглядатиметься дана справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Бориспільського міськрайонного суду Київської області ухвалою від 25 лютого 2025 року, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19)

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими «з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 (провадження № 61-35697св18) зазначено, що правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 202/5755/17, провадження № 61-3561св18).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11 (провадження № 61-18680св19) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 523/14831/21 (провадження № 61-7964св23), в якій предметом позову було визнання додаткової угоди до договору про пайову участь у будівництві недійсною та стягнення заборгованості за цим же договором, предметом якого є будівництво житлового будинку на земельній ділянці, дійшов висновку, що спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна. Таким чином, оскільки позовні вимоги стосується прав на об`єкт нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

Наведені правові висновки були належним чином враховані судом першої інстанції.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що предметом спору є розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Сіті Стар Груп», та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за договором купівлі-продажу майнових прав грошових коштів.

Предметом спірного договору є майнові права на квартиру, загальною площею 69,76 кв.м, у житлово-офісному комплексі за будівельною адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

Аналогічні правові висновки, які враховуються апеляційним судом під час розгляду даної справи, викладені в постанові Верховного Суду від 26 грудня 2024 року в справі № 369/15932/21, провадження № 61-2204св24, у якій предметом спору є розірвання попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу квартири, укладеного між фізичними особами, та стягнення з відповідача на користь позивачки сплачених за попереднім договором грошових коштів.

Натомість, доводи апеляційної скарги, що ні предмет спору, ні предмет позову безпосередньо не стосуються нерухомого майна, а відтак висновок суду про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, є хибним, а також що суд першої інстанції безпідставно направив матеріали позову за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, є необґрунтованими, суперечать вищенаведеним правовим висновкам Верховного Суду та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , тому повинен розглядатися за правилами виключної підсудності місцевим загальним судом за місцезнаходженням майна, передача справи на розгляд цього суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України є процесуально вірною та обґрунтованою.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті Стар Груп» залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.