КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6647/23
Провадження № 2/552/126/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2025 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря сулового засідання Безугла А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, квартплати, 3% річних та інфляційних виплат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, квартплати, 3% річних та інфляційних виплат посилаючись на те, що на балансі КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Між ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева та ОСОБА_1 укладено договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло. Згідно даного договору лікарня передала ОСОБА_1 службове приміщення ЛТМ площею 61,3 м2 з правом переобладнання за власний рахунок під тимчасове житло. Відповідач є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_2 . За період з 01.11.2020 по 31.08.2023 рр. утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 71 603 грн. 73 коп., 3% річних від простроченої суми за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 2 823 грн. 93 коп. та суму на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 11 265 грн. 37 коп, а всього 85 693 грн. 03 коп., яку проситьстягнути з відповідача на користь позивача. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2024 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Від представника відповідача,який будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Суд приймає до уваги, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що з 01 червня 1999 року по 22 жовтня 2020 року відповідач перебувала у трудових відносинах з позивачем.

05.01.2007 року між ПОКПЛ ім.О.Ф.Мальцева та ОСОБА_1 укладено договір про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло за адресою АДРЕСА_3 ( а.с. 10).

Згідно даного договору, лікарня передає ОСОБА_1 ( сім`я в складі трьох чоловік) службове приміщення ЛТМ площею 61,3 м2, яке не використовується по призначенню з правом переобладнання за власний рахунок під тимчасове житло з виконанням БНіП 0208.01 89 «Житлові будинки». Оплата за використання житловою площею, комунальними послугами, воду та електроенергію проводиться в установленому порядку, після переобладнання під житло. Договір вступає в дію з 15 жовтня 2007 року та оформлений строком на 25 років. При зміні договірних відносин сторони повинні попередити один одного за 1 місяць. Договір підписаний сторонами.

Дане приміщення перебуває на балансі позивача, що підтверджується довідкою та технічним паспортом ( а.с. 208-209).

30 грудня 2011 року відповідачем ОСОБА_1 на адресу позивача надано заяву, якою вона повідомила про завершення ремонту для проживання сім`ї в кількості п`яти чоловік та просить приймати оплату за житло з 01.01.2012 року згідно тарифів , загальна площа житла 61,3 м2, жила площа 24 м2 ( а.с.155)..

23 січня 2017 року відповідач звернулась з заявою до позивача щодо надання дозволу на оплату за опалення не лише в опалювальний сезон 2017 року, а й протягом всього року (а.с.156).

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.

Відповідач є квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг, які надаються за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем надано розрахункові листки заробітної плати з січня 2020 року по вересень 2020 року , де з її заробітної плати перераховувались платежі в рахунок квартплати за користування спірним житловим приміщенням.

У ході судового розгляду стороною відповідача не спростовано факт надання останній послуг з водо,тепло,електропостачання та користування іншими комунальними послугами.

Даний факт також підтверджується наданим позивачем рядом договорів за період з 2020 по 2023 роки на отримання послуг з централізованого водопостачання, відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, постачання електричної енергії .

За період проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі, КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», як обслуговуючою та балансоутримуючою організацією, надавалися житлово-комунальні послуги, однак ОСОБА_1 у період з 01.11.2020 року по 31.08.2023 рік за отримані послуги не оплачувала в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 71 603 грн. 73 коп. , з яких борг з листопада по грудень 2020 рік в розмірі 5 893 грн. 03 коп., за 2021 рік складає 27 847 грн. 85 коп.., за 2022 рік складає 24 014 грн. 70 коп., за період з січня по вересень 2023 року складає 13 848 грн. 15 коп.

Як встановлено судом, квартплата розраховувалась згідно тарифу за кв. метр (0,30 коп.)х кількість кв.м. квартири (61,3м2)=18,39 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2020 рік:

вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,7 м. куб) х тариф на холодну воду (13,392 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 247,75 грн.;

централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (8.2 м. куб) х тариф (13,40 грн) ) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 549,56 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2021 рік:

вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (15,876 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 285,77 грн.;

централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (16,72 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 301,1 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення за 2022 рік:

вода холодна: норма споживання холодної води на 1 людину (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (15,876 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 285,77 грн.;

централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (17,28 грн) х кількість проживаючих людей (5 чол.)= 301,1 грн.

Порядок нарахування заборгованості за холодну воду та водовідведення 2023 рік:

вода холодна: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф на холодну воду (16.49 грн)= 59,36 грн.;

централізоване водовідведення: норма споживання холодної води (3,6 м. куб) х тариф (17,28 грн)= 62,21 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2020 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (190 квВт.год)х тариф (0,90 кВт/год )=174 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2021 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (150 квВт.год)хтариф (1,68 кВт/год )=252 грн.

Порядок нарахування заборгованості світло у 2022-2023 році: обсяг загальний спожитий електроенергії на місяць (150 квВт.год)хтариф (1,44 кВт/год )=216 грн.

У заяві від 23.01.2017 року ОСОБА_1 погодилася, щоб оплата за опалення здійснювалась протягом всього календарного раку. У подальшому відповідач не зверталась з іншими заявами.

КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» отримує від Полтавського обласного КВП теплового господарства «Полтаватеплоенерго» рахунок на загальну опалювальну площу будівель, сума, яка вказана в рахунку , що ділиться на загальну житлову площу та множиться на площу конкретної квартири.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідача своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Оскільки відповідач покладені на неї як споживача обов`язки, належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості, що утворилася за період з 01.11.2020 року по 31.08.2023 рік в сумі 71 603 грн. 73 коп., з яких: борг з листопада по грудень 2020 рік в розмірі 5 893 грн. 03 коп., за 2021 рік складає 27 847 грн. 85 коп., за 2022 рік складає 24 014 грн. 70 коп., за період з січня по вересень 2023 року складає 13 848 грн. 15 коп.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_1 прострочила грошові зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Порушення грошового зобов`язання тривало з 01.11.2020 року по 23.02.2022 рік, то 3% річних складають 2 823 грн. 93 коп., а інфляційні збитки за той період складають 11 265 грн. 37 коп.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг та квартплати за період з 01.11.2020 року по 31.08.2023 рік в розмірі 71 603 грн. 73 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 року у сумі 2823 грн. 93 коп. та суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 рік в розмірі 11 265 грн. 37 коп., а всього 85 693 грн. 03 коп.

Щодо заперечень відповідача, які викладені в додаткових поясненнях, то суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено з договору про передачу службового приміщення (тимчасово) під житло від 05.01.2007 року, що укладений між сторонами, а саме останній абзац п. 6 регламентує , що при зміні договірних відносин сторони повинні попередити один одного за 1 місяць.

Таким чином , відповідач маючи намір розірвати даний договір, залишити житлове приміщення , мала письмово повідомити про це позивача.

За таких обставин припинення трудових відносин відповідача з позивачем, акт свідчення сусідів від 29.03.2024 року ( а.с. 123) , відомості щодо реєстрації місця проживання, декларацій на отримання медичних послуг не є належними доказами на підтвердження не проживання та не користування даним житловим приміщенням відповідачем та членами її сім`ї та як наслідок звільнення від сплати заборгованості.

Не погоджуючись з розрахунком заборгованості , відповідачем не надано свого контр розрахунку та не спростовано факт користування зазначеними послугами.

Відповідач заперечує щодо отримання послуг опалення та гарячого теплопостачання посилаючись на обладнання приміщення теплою електричною підлогою та електричним котлом.

Проте, суду не надано належних доказів на підтвердження зазначених обставин, як і доказів того, що відповідач зверталась на адресу позивача щодо відмови від отримання зазначених послуг, наданні інших послуг неналежної якості.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Таким чином, стороною відповідача не надано доказів у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування заявлених позовних вимог.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. позивачем надано договір про надання правової допомоги, акт прийняття-передачі наданих до Договору про надання правової допомоги, квитанція про сплату.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, суд приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, дійшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 5 000 грн. .

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 684 грн. сплаченого судового збору та 5 000 грн. на правничу допомогу, а всього 7 684 грн. судових витрат.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст. 625 ЦК України , ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, квартплати, 3% річних та інфляційних виплат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» заборгованість за сплату житлово-комунальних послуг та квартплати, за період з 01.11.2020 року по 31.08.2023 рік в розмірі 71 603 грн. 73 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 року в сумі 2823 грн. 93 коп. та суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.11.2020 року по 23.02.2022 рік в розмірі 11 265 грн. 37 коп., судові витрати по справі у розмірі 7 684 грн., а всього 93 377 грн. 03 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», місце знаходження: м.Полтава, вул. Медична, 1, ідентифікаційний ;

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Головуючий Ж.В.Кузіна