Справа № 333/5734/23
Пр. № 2/333/88/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Наумової І.Й.,

за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В.,

представника позивачки - адвоката: Боярської В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна, Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка ОСОБА_3 . В день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить: 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.09.2005 року, виданого Комунарської районною адміністрацією Запорізької міської ради. Інша 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , належала дочці померлої спадкодавці - ОСОБА_4 , яка постійно проживала разом з нею.

Про прийняття у спадщину вказаної частки квартири заявила її донька ОСОБА_4 (моя двоюрідна сестра), як спадкоємець першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею1270 ЦК України не заявив про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , її двоюрідна сестра ОСОБА_4 померла.

Позивачка зазначила, що є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_4 . Інших спадкоємців померла не мала.

Під час звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_4 , вона дізналась про існування зареєстрованої спадкової справи після померлої тітки ОСОБА_3 .

Зазначена спадкова справа зареєстрована Шостою запорізькою державною нотаріальною на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, поданої громадянкою ОСОБА_2 . Також стало відомо, що в матеріалах спадкової справи міститься заповіт, посвідчений 03.07.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмилою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за №856, згідно якого ОСОБА_3 , нібито заповідала належну їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка вважає, що за життя ОСОБА_3 заповіт на користь відповідачки не складала, а наявний у матеріалах заповіт підроблений, з огляду на наступне.

ОСОБА_3 до дня смерті проживала з рідною донькою, з якою в неї були дуже теплі родинні відносини, в зв`язку з чим вона не могла заповідати частку квартири сторонній особі, залишивши доньку без спадщини.

Позивачка до смерті ОСОБА_3 постійно піклувалась про неї, допомагала матеріально, привозила продукти харчування, медикаменти та інші необхідні речі. Після її смерті прийняла на себе частину витрат, пов`язаних з її похованням.

Крім того, після смерті ОСОБА_3 вона постійно спілкувалась з її донькою та двоюрідною сестрою позивачки - ОСОБА_4 , часто приїжджала до неї в гості в спірну квартиру, а також надавала моральну та матеріальну підтримку. ОСОБА_4 під час спільних бесід жодного разу не повідомляла її про знайомство з Відповідачкою, з чого вона зробила висновок, що про її існування вона не знала взагалі. Про складання заповіту на користь інших осіб ОСОБА_3 свою доньку не повідомляла, а навпаки увесь час запевняла її, що у випадку її смерті вона є її єдиною спадкоємицею, оскільки ближче за доньку в неї нікого не було.

Заповіт складений на користь сторонньої особи, яка на час його складання була

неповнолітньою, про яку ані рідній дочці, ані мені зовсім не було відомо.

Заповіт складений 03.07.2019 року, тобто за 11 днів до смерті спадкодавці, в той час коли вона була тяжко хвора та фактично прикута до ліжка.

З огляду на зазначене, позивач вневнена в тому, що за життя ОСОБА_3 заповіт на користь відповідачки не складала, і текст, написаний нібито померлою ОСОБА_3 та її підпис на заповіті зроблені іншої, невідомою йому особою.

Позивач вважає заповіт недійсним, посилаючись на відсутність волевиявлення заповідача, оскільки останній заповіту не підписував.

На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 03.07.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмилою Сергіївною, зареєстрований в реєстрі за №856, згідно якого ОСОБА_3 заповідала належну їй частки квартири АДРЕСА_2 , громадянці ОСОБА_2 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2023 р. відкрито провадження у справі і призначений її розгляд у порядку загального позовного провадження та встановлений сторонам, третім особам строк для надання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 18.12.2023 р. постановлено задовольнити клопотання представниці позивачки та витребувати з Шосту Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.09.2024 р., занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначений її розгляд по суті.

Ухвалою суду від 26.11.2024 р. постановлено про витребування з приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. копії нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту ОСОБА_3 від 03.07.2019 р.

Ухвалою суду від 28.01.2025 р., постановлено витребувати з Шостої державної нотаріальної контори витяг із Спадкового реєстру щодо наявності/відсутності в ньому відомостей про спадкову справу ОСОБА_4 , або наявність/відсутність її заповіту

Ухвалою суду від 28.01.2025 р., занесеної до протоколу судового засідання, постановлено клопотання представниці позивачки про виклик свідків залишити без розгляду в зв`язку з пропущенням строку на його подання.

Ухвалою суду від 21.04.2025 р. витребувано з Шостої державної нотаріальної контори копію спадкової справи ОСОБА_4 .

В судових засіданнях у справі позивачка та її представниця підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволені з підстав, зазначених в позові. Додатково позивачка пояснила, що її тітка по батьківській лінії ОСОБА_3 завжди їй казала, що її квартира залишиться родичам. Вона мала доньку з інвалідністю 2-ї групи, за психічним станом здоров`я, остання мала певні психічні розлади. Сусіди ОСОБА_3 розповідали їй, що в останні дні до смерті вона вже не могла ходити, казали, що бачили, що її посадили в таксі та повезли до нотаріуса. Позивачка вважає, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_3 , остання не розуміла значення своїх дій. Позивачка зазначила, що в усній формі звернулась до нотаріуса щодо прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , але він повідомив, що є заповіт.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Зазначила, що підтримує свою заяву подану до суду про те, що не бажає приймати спадщину за оспорюваним заповітом. Пояснила, що дану заяву склала представниця позивачки, а вона підписала її, тому формулювання в цій заяві, що заповідачка ввела її в оману, коли запропонувала їй доглядати її, що вона не має рідних і за нею нікому доглядати, не правильно сформулювані, оскільки вона ніколи не бачила заповідачку і не спілкувалась з нею, а чула про неї від своєї бабусі. Коли їй було 15 років її бабуся сказала, що вона спілкується з жінкою, остання хворіє і хоче переписати на когось частку квартири аби за нею хтось доглядав. Її бабуся запропонувала, щоб ця жінка заповіла цю частку квартиру на відповідачку. Вже під час судового розгляду цієї справи, відповідачка дізналась, що ОСОБА_3 заповіла на її користь частку квартири. При цьому відповідачка не бажає приймати спадщину заповітом та не претендує на майно, яке заповідала їй ОСОБА_3 . Їй відомо, зі слів бабусі, що ОСОБА_3 хворіла, на яку саме хворобу їй не відомо.

В матеріалах справи містяться заяви відповідачки, датовані 03.04.2024 р., 02.09.2024 р., 25.09.2025 р. в яких вона визнає позов, зазначає, що ОСОБА_3 не мала дійсної волі на заповідання їй частки картри, оскільки ні вона, ні відповідачка не знали один одну. Не заперечує відносно задоволення позовних вимог.

В судові засідання треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., преставник Шостої Запорізької державної нотаріальної контори не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлялись. Звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухав пояснення позивачки та її представниці, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12.09.2005 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних долях, по 1/2 частці кожній, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване 18.10.2005 р. в ЗПБТІ, що підтверджується відповідним витягом, наявним в спадковій справі ОСОБА_3

03.07.2019 р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, складено заповіт, який посвідчений цієї ж дати приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Л.С. Згідно зі змісту цього заповіту, ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без погроз, примусу чи насильства, які фізично та і морального, дієздатності не позбавлена та в дієздатності не обмежена, під опікою чи піклуванням не перебувачючи, на випадок її смерті зробила таке заповідальне розпорядження: належну їй частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вона заповіла - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В даному заповіті зазначено, що цей заповіт складено о 15 год. 50 хв., у двох у примірниках, кожний з яких власноручно підписаний заповідачем, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Масловець Л.С., а другий - видається на спеціальному нотаріальному бланку заповідачу - ОСОБА_3 .

Рукописним текстом зазначено, що «..заповіт записано з моїх слів вірно, мною прочитаний вголос і підписаний особисто у присутності нотаруса». В графі під цим рукописним записом міститься підпис ОСОБА_3 .

Потім приватним нотаріусом Масловець Л.С зазначено, що «.. Цей заповіт посвідчено мною, Масловець Л.С., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області…». Також зазначено, що даний заповіт записаний нею, нотаріусом, зі слів гр. ОСОБА_3 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем гр. ОСОБА_3 і власноручно підписаний (нею) у її присутності о (об) 16 годині 00 хвилин. Особу його (її) встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №856. Дане посвідчення підписано нотаріусом з проставленням гербової печатки.

Надана позивачем до позову копія заповіту відповідає належним чином засвідченій копії цього заповіту, наданої приватним нотаріусом Масловець Л.С. нотаріальної справи щодо його посвідчення, на виконання ухвали суду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 15.07.2019 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Причиною смерті ОСОБА_3 було злоякісне утворення шлунку, що підтверджується копією довідки про причини смерті.

З копії спадкової справи ОСОБА_3 , наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що 16.11.2019 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернулась до Шостої запорізької державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_3 , зазначивши, що інших спадкоємців немає. На підставі її заяви заведено цю спадкову справу за №475/2019. На запит нотаріуса Районною адміністрацією Запорізької міської ради повідомлено, що ОСОБА_4 на обліку як недієздатна чи обмежено дієздатна не перебуває. На запит нотаріуса Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради повідомлено, що на момент смерті ОСОБА_3 за місцем її проживання була зареєстрована ОСОБА_4 . При з`ясуванні нотаріусом наявності заповітів ОСОБА_3 , встановлено що нею було складено вищевказаний заповіт, а також 09.10.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку в Оріхівському районі, ОСОБА_5 . Останній 09.01.2020 р., в межах цієї спадкової справи, звернувся із заявою про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки. Також ОСОБА_5 подано вимогу кредитора, з доданням розсписки та договору позики від 09.10.2014 р. відповідно до яких ОСОБА_3 09.10.2014 р. отримала грошові кошти у розмірі 90000,00 грн.

З матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 вбачається, що відповідачка протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. При цьому, донька померлої ОСОБА_4 прийняла спадщину за законом, мешкаючи зі спадкодавцем на час її смерті та шляхом подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

Позивачка ОСОБА_6 в позові зазначила, що ОСОБА_3 є її рідною тіткою по батьківській лінії, а ОСОБА_4 її двоюрідною сестрою, що пітверджується нижченаведеними доказами.

Відповідно до наданої позивачкою витягу з офіційного мобільного додатку Дія щодо актового запису про шлюб, витягу з державного реєстру актових записів, наявного в спадковій справі ОСОБА_4 , позивачка внаслідок шлюбу, укладеного 01.08.2008 р., змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивачкою надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого її батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Дані обставини також підтверджуються витягом з державного реєстру актів цивільного стану, який міститься в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб, який міститься в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 , ОСОБА_14 08.12.2010 р. уклала шлюб з ОСОБА_15 , внаслідок чого стала іменуватися прізвищем « ОСОБА_16 ».

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , внаслідок укладення шлюбу 25.12.1981 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , остання стала іменуватися прізвищем « ОСОБА_18 ». ОСОБА_4 та ОСОБА_19 були батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 . 28.04.2005 р. та витягом з державного реєстру актів цивільного стану, який міститься в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 та витягом з державного реєстру актів цивільного стану, який міститься в матеріалах спадкової справи ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 . ОСОБА_4 мала інвалідність 2-ї групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_9 . Причиною смерті останньої була злоякісне новоутворення молочної залози.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 , 25.01.2023 р. заведена спадкова справа №27/2023, спадкових договорів, заповітів останньою не складалося. Позивачка по справі ОСОБА_1 18.05.2023 р. звернулась до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, відповідно статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року по справі № 713/2583/22.

Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні

як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Зазначені правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року по справі № 713/2583/22.

Нормами Книги шостої ЦК України визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253 (див.: пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20)).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Такі висновки сформулював Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року в справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року в справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року в справі № 311/3823/15, від 23 листопада2022 року в справі № 368/953/19.

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2024 року в справі № 344/4122/22).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З клопотаннями про призначення судової-психіатричної експертизи задля визначення можливості усвідомлювати спадкодавицею значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення оскаржуваного заповіту, позивачка не зверталась.

Наявні в матеріалах справи докази, окрім того, що спадкодавця на момент вчинення заповіту хворіла на онкологічне захворювання, не свідчать про її неможливість розуміти значення своїх дій.

Посилання позивачки про те, що у ОСОБА_3 при складанні заповіту було відсутнє волевиявлення, оскільки вона не була знайома зі спадкоємицею і не могла залишити доньку з інвалідністю без спадку, є надуманим. З наданих сторонами по справі пояснень вбачається, що спадкодавиця була обізнана про спадкоємицю через бабусю останньої, з якою спілкувалась. Спадкодавиця хворіла, при цьому мешкала з повнолітньою донькою, яка мала інвалідність. Позивачка зазначила в позові, що з тіткою мала тісні родинні зв`язки і постійно їй допомогала, при цьому належними доказами дану обставину не підтверджено. Мотивом розпорядженням ОСОБА_3 належної їй частки майна на користь відповідачки вбачається спонукання до догляду за нею. Навіть при наявності заповіту, донька спадкодавиця, яка є непрацездатною особою, мала право на частку спадщини за положеннями ст. 1241 ЦК України (обов`язкова частка).

Належних доказів, що у ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на вчинення вищевказаного заповіту, і що даний заповіт підписаний іншою особою, і які б свідчили про наявність підстав недійсності оспорюваного заповіту, позивачкою суду не надано.

Судом встановлено, оскаржуваний заповіт посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, при його складанні були відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідачки було вільним і відповідало її волі.

Також з урахуванням відсутності належного підтвердження родинних відносин між заповідачем та позивачкою та наступною спадкоємицею за законом донькою померлої, позивачем не доведено, що вона є заінтересованою особою, повноважною пред`являти позовні вимоги про визнання вищевказаного заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України.

З огляду на вищенаведене, судом не встановлено підстав для визнання оскаржуваного заповіту недійсним.

Відповідачка в судовому засідані позовні вимоги визнала, і позивачка, посилаючись на ст. 174 ЦПК України, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідачка розпорядилась своїм процесуальним правом, заявила про небажання отримувати заповідане їй майно. При цьому законом також охороняється свобода заповіту та необхідність поваги до волі заповідача. Під час судового розгляду судом не встановлено законних підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим і підстави для прийняття визнання відповідачем позову відсутні.

Враховуючи вищневедене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_10 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмила Сергіївна (РНОКПП: НОМЕР_11 ), Шоста Запорізька державна нотаріальна контора (), про визнання заповіту недійсним, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 09.06.2025 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І.Й. Наумова