Справа № 462/2590/15-ц
УХВАЛА

02 червня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Свищо В.С.,

за участі представника заявника Прасол А.С.,

представника заінтересованої особи Тітова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України, Міністерство розвитку громад та територій України /колишня назва Міністерство інфраструктури України/) про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року,

встановив:

Представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі за текстом АТ «Укрзалізниця») звернулася до суду зі заявою про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року.

Свої вимоги мотивує тим, що вказаним рішенням суду, яке було залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року, було, зокрема стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 834743,65 грн та у відшкодування моральної шкоди 75000,00 грн, а також, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. АТ «Укрзалізниця» в добровільному порядку виконало вказане судове рішення, виплативши ОСОБА_1 вказані суми. Проте, 12 березня 2025 року постановою Верховного Суду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року було скасовано, а у задоволені позову ОСОБА_1 про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди було відмовлено. Зазначають, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також те, що виплата коштів правонаступником ДАЗТУ АТ «Укрзалізниця» була здійснена ОСОБА_1 , як колишньому генеральному директору, тобто поза межами трудових відносини, на підставі скасованого рішення суду. В зв`язку з наведеним, просить вирішити питання про поворот рішення суду відповідно до вимог статті 444 ЦПК України /Т-14 а.с.72-77/.

Представник Остапюка Б.Я. подав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення заяви про поворот рішення суду заперечив, мотивуючи це тим, що положення частини 2 статті 445 ЦПК України регламентують поворот виконання рішення щодо виплат, які випливають з трудових правовідносин. Оскільки скасоване Верховним Судом рішення суду, про поворот виконання якого подана заява, не було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях, підстави для задоволення вказаної заяви відсутні. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені заяви відмовити /Т-14 а.с.150-153/.

У судовому засіданні представник АТ «Укрзалізниця» - адвокат Прасол А.С. заяву підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить заяву задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тітов О.М. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить у задоволені заяви відмовити.

Суд ухвалив, розглядати справу без участі представників інших заінтересованих осіб, які будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про поворот виконання рішення суду.

Заслухавши представника заявника та заінтересованої особи, оглянувши матеріали заяви, справи, суд прийшов до наступних висновків.

23 лютого 2022 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова (головуючий суддя Боровков Д.О. у справі за № 462/2590/15 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Акціонерного товариства «Українська залізниця» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство інфраструктури України) про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди ухвалено:

поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом;

позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Акціонерного товариства «Українська залізниця» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство інфраструктури України) про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково;

визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України»;

визнати незаконним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 3 грудня 2014 року № 4114/ос «По особовому складу»;

ОСОБА_1 поновити на роботі на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України;

стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 834743 гривень 65 коп. та у відшкодування моральної шкоди 75000 гривень 00 коп. Всього стягнути 909743 (дев`ятсот дев`ять тисяч сімсот сорок три) гривні 65 коп.;

стягнути з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 коп.;

в решті позову відмовити.

У подальшому справа неодноразово розглядалася в апеляційному та касаційному порядку.

Так, 12 червня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду постановлено:

апеляційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», Кабінету Міністрів України та ОСОБА_1 залишити без задоволення;

рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

АТ «Укрзалізниця» у добровільному порядку виконало вищевказане судове рішення в частині виплати ОСОБА_1 коштів в розмірі 909743,65 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, що підтверджується наказом АТ «Укрзалізниця» від 05 серпня 20924 року № 1758/0с «Щодо добровільного виконання рішення суду», платіжними відомостями № 792, 794 від 16 серпня 2024 року та платіжною інструкцією № 592144 від 16 серпня 2024 року /Т-14 а.с.81-83,87/.

Проте, 12 березня 2025 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановлено:

касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення;

касаційні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» та Кабінету Міністрів України задовольнити;

рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року скасувати й ухвалити нове рішення;

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Підставою скасування рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 12 червня 2024 року Верховний Суд зазначив те, що оскільки позивач пред`явив позов з пропуском установленого статтею 233 КЗпП України строку й поважних причин для його поновлення не навів, у задоволенні вимог про поновлення на роботі слід відмовити. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року міститься висновок про те, що «установивши, що позивач був звільнений без законних підстав, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про обґрунтованість його позовних вимог».

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду зі заявою про поворот виконання судового наказу, представник відповідача посилається на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не є заробітною платою, а також на те, що виплата коштів правонаступником ДАЗТУ АТ «Укрзалізниця» була здійснена ОСОБА_1 , як колишньому генеральному директору, тобто поза межами трудових відносини, на підставі скасованого рішення суду, а відтак, просить застосувати поворот його виконання.

Разом з тим, суд вважає, що представником АТ «Укрзалізниця» була здійснена підміна понять, оскільки середній заробіток дійсно не є заробітною платою працівника і не регламентується умовами укладеного між робітником та роботодавцем трудового договору.

Положення частини 2 статті 445 ЦПК України регламентують поворот виконання рішення щодо виплат, які випливають з трудових правовідносин, що є більш широким поняттям по відношенню до понять, зазначених АТ «Укрзалізниці» у заяві про поворот виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2021 року у справі №607/3393/18 зазначив наступне:

«Відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтовано на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.

Оскільки відсутні докази того, що скасоване Верховним Судом рішення апеляційного суду, про поворот виконання якого в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви АТ «Укрзалізниця» про поворот виконання судового рішення».

Дана правова позиція була висловлена Верховним Судом у справі, аналогічній даній, зокрема щодо повороту виконання рішення стосовно коштів, стягнутих з АТ «Українська залізниця» в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу на адресу іншого її працівника.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом саме про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яка була завдана йому в зв`язку з порушенням його трудових прав, а також, витрат на професійну правничу допомогу, які були обумовлені вказаними порушенням, тому до цієї категорії справ, відповідно до частини другої статті 445 ЦПК України, поворот виконання не допускається, окрім випадку, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

З огляду на викладене, оскільки відсутні докази того, що скасоване Верховним Судом рішення суду, про поворот виконання якого подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях, у задоволенні заяви представника відповідача про поворот виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 лютого 2022 року у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 12, 81, 251-253, 260, 444, 445 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» (заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Кабінет Міністрів України, Міністерство розвитку громад та територій України /колишня назва Міністерство інфраструктури України/) про поворот виконання рішення Залізничного районного суду м.Львів від 23 лютого 2022 року- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складаний 09 червня 2025 року.

Суддя:

Оригінал ухвали.