Справа № 644/ 4231 /25
н/п 2-н/644/ 1175 /25
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у видачі судового наказу

10 червня 2025 року м. Харків

Суддя Індустріального районного суду м. Харкова - Сітало А.К., розглянувши заяву голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ ГОРОДОК» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання та електропостачання,

У С Т А Н О В И В:

Голова правління ОСББ «НАШ ГОРОДОК» - Шуголь С.В. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання та електропостачання, яка утворилася за період з 01.03.2025 року по 31.03.2025 року.

Згідно заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачається, що житлово-комунальні послуги надаються ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , який є власником вказаного нерухомого майна.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Згідно ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до Індустріального районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу стягувачем зазначено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , яка відноситься до адміністративно територіального устрою Індустріального району м. Харкова.

Разом з тим, частиною першою ст. 30 ЦПК України визначено що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Виключна підсудність особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної тощо).

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду України сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (Постанова від 07.07.2020 року у справі №910/10647/18).

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.07.1995 у справі «Толстой-Милославський» (TolstoyMiloslavsky) проти Сполученого Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.

Водночас, як свідчить правозастосовна практика Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 20.09.2018 у справі № 902/919/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

При цьому виключна підсудність встановлена з метою забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи. Зазначені у законі суди можуть здійснити такий розгляд, оскільки в районі їх діяльності знаходиться основна маса доказів.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, зокрема, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Судом встановлено, що предметом заяви про видачу судового наказу є зобов`язання, які випливають з надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання в квартирі АДРЕСА_3 та перебуває у власності боржника ОСОБА_1 .

Таким чином, вказані послуги надаються боржнику за місцезнаходженням нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку споруд та прибудинкової території та за послуги з теплопостачання, має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, тобто за правилами виключної підсудності, відповідно до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Така позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 638/1988/17, відповідно до якої правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Оскільки вимоги про стягнення заборгованості виникли щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , суд приходить до висновку, що заява має розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.

Адреса за якою виникла заборгованість, відноситься до адміністративно територіального устрою Київського району м. Харкова, на який розповсюджується територіальна юрисдикція (підсудність) Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ЦПК України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Положення частини восьмої статті 165 ЦПК України застосовується, якщо боржником є юридична особа, або фізична особа-підприємець.

Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що боржник не являється юридичною особою, або фізичною особою підприємцем.

Заява про видачу судового наказу не підсудна Індустріальному районному суду м. Харкова, на підставі чого, суд приходить до висновку, про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 162, 165-166, 260-261, 353 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НАШ ГОРОДОК» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання та електропостачання.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Копію ухвали направити заявнику для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: А. К. Сітало