Справа № 496/115/24
Провадження № 2/496/558/25
27 травня 2025 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Шаньшиної М.В.,
за участю секретаря Ткаченко В.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Галина Василівни про витребування майна з чужого незаконного володіння,
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що ОСОБА_2 на праві власності належить частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У листопаді 2023 року у телефонній розмові із сусідкою представник ОСОБА_4 дізнався, що за адресою її нерухомого майна приходили невідомі люди, які представились власниками нерухомого майна та вказали, що ОСОБА_2 їм подарувала вищевказане нерухоме майно. 15 листопада 2023 року представником ОСОБА_2 було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, з якої ОСОБА_2 стало відомо, що її було незаконно позбавлено її майна та вищевказане нерухоме майно наразі належить ОСОБА_3 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. 13 березня 2023 року за реєстровим №604. Однак, ОСОБА_2 жодних договорів з ОСОБА_3 не укладала та не могла укладати, оскільки у період з 09 березня 2022 року та по теперішній час перебуває за кордоном. За вказаний період часу в Україні ОСОБА_2 перебувала лише з 23.07.2023 року по 02.08.2023 року: 25 лютого 2022 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Маяки-Удобне - Паланка (MD); 09 березня 2022 року - перетнула кордон у напрямку в`їзду у пункті виїзду Тудора (MD) - Старокозаче (UА); 09 березня 2022 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Маяки-Удобне (UА) - Planka (MD); 23 липня 2023 року - перетнула кордон у напрямку в`їзду у пункті виїзду Корчова (PL) Каківець (UA); 12 серпня 2023 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Смільниця (UA) Коросценко (PL). Оригінали документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно залишились у ОСОБА_2 , а тому не могли бути подані нотарісу при посвідченні договору дарування від 13 березня 2023 року. Отже, ОСОБА_2 була позбавлена її власності незаконним шляхом, жодних договорів не укладала та не могла укладати, оскільки у період посвідчення договору дарування, на підставі якого ОСОБА_5 було позбавлено власності, вона перебувала за кордоном, а оригінали документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно знаходяться у неї. Отже, у даній справі, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не підписувала та не могла підписувати спірний договір дарування від 13 березня 2023 року, оскільки у цей період перебувала за кордоном та не приїздила в Україну у період з 09 березня 2022 до 23 липня 2023 року, тобто цей договір є неукладеним, відсутні підстави для визнання його недійсним.
Ухвалою суду від 29 січня 2025 року суддею Шаньшиною М.В. прийнято до розгляду цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Філімонова Галина Василівни про витребування майна з чужого незаконного володіння.
У судове засідання, призначене на 27 травня 2025 року, з`явилася представник позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову.
Відповідач відзиву на позов не подав, до суду жодного разу не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.
Третя особа своїх пояснень на позов не подала, у судовому засіданні під час розгляду справи участі не брала, про розгляд справи була повідомлена належним чином.
Про час, день та місце розгляду справи сторони і третя особа повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до інформаційної довідки №354550787 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, вищевказане нерухоме майно наразі належить ОСОБА_3 на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. 13 березня 2023 року за реєстровим №604 (а.с.30-31).
Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон з відмітками про перетин кордону ОСОБА_2 25 лютого 2022 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Маяки-Удобне (UA) - Паланка (MD); 09 березня 2022 року перетнула кордон у напрямку в`їзду у пункті виїзду Тудора (MD) - Старокозаче (UA); 09 березня 2022 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Маяки-Удобне (UA)-Planka(MD); 23 липня 2023 року - перетнула кордон у напрямку в`їзду у пункті виїзду Корчова (PL) - Каківець (UA); 02 серпня 2023 року - перетнула кордон у напрямку виїзду у пункті виїзду Смільниця (UA) - Коросценко (PL) (а.с. 13-29).
Під час судового засідання судом було досліджено оригінал паспорту ОСОБА_2 та оригінали свідоцтв про право власності ОСОБА_2 на будинок та земельну ділянку, які візуально не відповідають документам, які додані до договору дарування та надані на запит суду приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на момент укладання договору дарування ОСОБА_2 перебувала за кордоном.
Таким чином суд доходить висновку, що Позивач не укладала договір дарування належної їй частини будинку та земельної ділянки, волевиявлення Позивача на відчуження належної їй квартири було відсутнє, майно вибуло з володіння Позивача шляхом використання підроблених документів, на підставі яких Третя особа посвідчила договір купівлі-продажу та внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності Відповідача.
Відповідно ст. 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оцінюючи правильність обраного позивачем способу захисту в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, суд виходить із такого.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Також у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16 (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від указаного висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), та зазначила, що порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (наприклад, зайняттям та використанням іншою особою приміщення позивача за відсутності встановлених для цього правових підстав). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.
Верховний Суд зазначає, що відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Належним способом захисту права особи, майно якої вибуло з її законного володіння за неукладеним договором купівлі-продажу, є віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №204/8017/17, від 26.04.2023 у справі № 450/776/17.
Оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_2 в дійсності не укладала договір дарування 1/2 частку житлового будинку та земельної ділянку площею 0,0299 га належних їй, майно вибуло із її власності поза її волею, то оспорюваний договір дарування не можна вважати укладеним, а отже, і визнавати недійсним.
Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд враховує, що права, свободи та інтереси Позивача як власника майна в достатній мірі захищені судом шляхом задоволення вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння Відповідача, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду про належний спосіб захисту прав власника, яким є віндикаційний позов.
Задоволення позову про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав Позивача.
Враховуючи, що Позивач договір дарування не укладала, не підписувала, при реєстраціях права власності використані підроблені документи, зокрема, паспорт громадянина України, з фотографією іншої особи, те, що 1/2 частку житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0299 га вибули з володіння власника поза її волею, належним способом захисту є витребування майна з чужого незаконного володіння у особи, яка є набувачем, а саме у Відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума судового збору в розмірі 1610,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1610,40 гривень.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Шаньшина