РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

за участі секретаря с/з - Карпішиної С.С.,

представника позивача - адвоката Хоменка С.О.,

представника відповідача - адвоката Сачка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в якому зазначила, що 19.07.2022 о 15 год. 09 хв. в м. Житомирі по вул. Київська, 82 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом BMW 4281, р.н. НОМЕР_1 , при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу Nissan Terrano, р.н. НОМЕР_2 , який рухався в тій же смузі в попутному напрямку, на яку мав намір перестроїтися, та вчинив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Nissan Terrano відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП автомобіль марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , отримав значні механічні пошкодження. Окрім того, було завдано тілесні ушкодження пасажиру автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.05.2023 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 23.08.2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Згідно з експертним висновком автотоварознавчого дослідження від 25.07.2022 року вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , з технічної точки зору, станом на 19.07.2022 року внаслідок пошкодження його в ДТП, яке мало місце 19.07.2022 року, становить 92 762,61 грн. Діями відповідача, окрім майнової шкоди, позивачу завдано моральної шкоди, спричинену моральними стражданнями, що спровоковані постійними спогадами про обставини вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Усе це спровокувало постійні негативні переживання та спогади, насторогу, постійну нервову напруга, дискомфорт та емоційне виснаження, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, нервозність.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 92 762,61 грн., 50 000 грн. моральної шкоди, витрати на оплату послуг експерта в сумі 6 000 грн., судовий збір в сумі 1 427,62 грн., витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 09.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представника позивача - адвокат Хоменко С.О. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що його довірителю спричинено моральну шкоду через необхідність проведення додаткових судових процесів, понесення у зв`язку із цим додаткових витрат. Позивач пережила стрес через потрапляння в ДТП її матері та чоловіка. За словами адвоката, автомобіль марки «Honda CR-V», д.н.з. НОМЕР_3 , у подальшому був проданий, однак виручена від продажу сума коштів для вирішення цієї справи значення немає, оскільки позивач просить стягнути матеріальний збиток. Автомобіль винуватця не був застрахований, наміру стягнути ринкову вартість автомобіля сторона позивача не мала, бо це призвело б до додаткових дій, таких як передача залишків автомобіля, у зв`язку з цим також не ставилось питання перед експертом щодо визначення вартості автомобіля до та після ДТП. Обрали такий спосіб захисту як стягнення збитків, що є правом позивача.

Представник відповідача - адвокат Сачок А.В. зазначив, що автомобіль позивача не відремонтований, тому від визначеної експертом суми матеріального збитку потрібно відмінусовувати ПДВ. Експерт використовував невірні вихідні дані. Крім цього, представник вважає, що позивачу не заподіяно моральної шкоди, але якщо суд дійде протилежного висновку, то вважає, що шкода в сумі 5 000 грн. відповідатиме критеріям розумності і справедливості.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.05.2023 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 23.08.2023 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 16-18).

Зі змісту постанови від 04.05.2023 року слідує, що 19.07.2022 о 15-09 год. у м. Житомирі по вул. Київській, 82 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW 428I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу «Nissan Terrano», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в тій смузі в попутному напрямку, на яку мав намір перестроїтись, та вчинив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Nissan Terrano» відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з транспортним засобом «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збиткам.

Крім того, 19.07.2022 о 15-09 год. у м. Житомирі по вул. Київській, 82 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW 428I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, чим порушив п.2.10 а) Правил дорожнього руху.

Згідно з висновком експерта №489 від 25.07.2022 року вартість матеріального збитку заподіяно власнику автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає 92 762,61 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає 226 003,29 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає 92 762,61 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає 0 грн. (а.с. 19-31).

Окремо судом звернуто, що у висновку №489 від 25.07.2022 року судовим експертом попередньо визначено ринкову досліджуваного автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в сумі 365 895,18 грн. (а.с. 31).

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-24/17145-АВ від 03.09.2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка визначена по наданим вихідним даним, станом на дату оцінки, а саме 22.07.2022 без урахування ПДВ на запасні частини та матеріали, становить 81 358,08 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яка визначена по наданим вихідним даним, станом на дату оцінки, а саме 22.07.2022 без урахування ПДВ на запасні частини та матеріали, становить 192 391,98 грн. (а.с. 119-134).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак суд наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб, у спосіб, передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

У постанові від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18), розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «Грандвіс» до фізичних осіб та ПрАТ «Просто-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, заявленим з підстав виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна, Велика Палата Верховного Суду вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, як уже зазначалось, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Одночасно за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (МТСБУ) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Таким чином, позивач, маючи зобов`язання та право на звернення за регламентними виплатами до МТСБУ або страхової компанії, з такою заявою протягом одного року не звернулася, а тому втратила право на відшкодування шкоди від страховика в межах страхових виплат.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

З матеріалів справи вбачається, що власник транспортного засобу BMW 4281, р.н. НОМЕР_1 , не застрахував свою цивільно-правову відповідальність станом на дату ДТП - 19.07.2022, а тому за змістом Закону № 1961-IV обов`язок із відшкодування шкоди на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння покладається на МТСБУ.

Також у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 із позовом до страховика (МТСБУ) або з відповідною заявою в позасудовому порядку.

Зокрема, у своєму позові ОСОБА_1 зазначає про своє бажання реалізувати надане їй право отримати суму відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 9 липня 2022 року, безпосередньо з винуватця зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, а саме з ОСОБА_4 , що повністю відповідає, на думку позивача, положенням законодавства України.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що іншої норми, яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначалось судом вище, за висновком експерта №489 від 25.07.2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає 92 762,61 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на 22.07.2022 рік складає ті ж самі 92 762,61 грн. (а.с. 31).

З 01 липня 2022 року страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до постанови правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 встановлено у розмірі за шкоду, заподіяну майну потерпілих - 160 000 грн. на одного потерпілого. Дана сума перевищує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складових автомобіля Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме у такому розмірі підлягали відшкодуванню витрати, пов`язані із пошкодженням транспортного засобу в редакції Закону № 1961-IV станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, за словами представника позивача автомобіль марки Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був проданий, однак докази на підтвердження указаної обставини суду надані не були і перед судом клопотання про витребування таких доказів учасниками не ставилось.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Відтак суд дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 1194 ЦК України підстав для задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди, оскільки вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки Honda CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , із врахуванням фізичного зносу і вартість матеріального збитку не перевищує ліміт відповідальності страховика (МТСБУ), який становить 160 000,00 грн. У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача як власника транспортного засобу або володільця автомобіля до МТСБУ із позовом або у позасудовому порядку з приводу одержання страхового відшкодування, а згідно з актуальною практикою Верховного Суду саме страховик (МТСБУ) у межах ліміту страхового відшкодування є належним відповідачем, проте ОСОБА_1 пред`явлено позов виключно до ОСОБА_2 .

Щодо стягнення моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є, серед іншого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Суд звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини страхувальника ДТП, має бути співмірно компенсована останнім.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено також, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд визнає обґрунтованими та аргументованими доводи позивача щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок глибини фізичних та душевних страждань, завданих пошкодженням транспортного засобу, їх тривалості, істотності спричиненої шкоди та незручностей, яких вона понесла у зв`язку із необхідністю, зокрема, захисту своїх прав.

Разом з тим суд вважає, що заявлений ОСОБА_1 розмір моральної шкоди, зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини та надані позивачем докази, не є достатньо аргументованим. З урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживала заходи для відновлення своїх порушених прав, характеру заподіяної моральної шкоди, глибини та тривалості душевних страждань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 8 000 грн., що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні даного спору суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 263 ЦК України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 80 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Дата складення повного судового рішення 03.06.2025.

Суддя Д.В. Кузнєцов