ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2025 року м. Кропивницький

справа № 395/2203/24

провадження № 22-ц/4809/921/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кулініченка Геннадія Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2025 року у складі судді Забуранного Р. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 12 688 грн 30 коп.

Позовна заява мотивована тим, що в період 2009-2014 років сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька - ОСОБА_3 .

З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки сторін у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з 28.04.2021 до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки ОСОБА_2 аліменти не сплачує та за пероід з 01.07.2024 по 01.12.2024 у неї утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15 018,75 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 12 688 грн 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що розрахунок пені відповідає вимогам СК України, проведений за кожним місячним платежем за весь час затримки сплати, який помножений на кількість днів прострочення та помножений на 1 %.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки, вважав їх арифметично правильними.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Кулініченко Г. В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Новомиргродського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплатц аліментів задовольнити частково шляхом зменшення неустойки (пені).

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач крім соціальної державної допомоги за період виникнення спірної заборгованості за аліментами ніяких коштів не отримувала, а тому розрахунок аліментів є необґрунтований.

ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину, яка тільки останні місяці почала відвідувати навчальний дошкільний заклад, що вказує на відсутність вини відповідача за несплату аліментів.

Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що розмір неустойки може бути зменшено з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Оскільки відповідач отримувала соціальну допомогу у зв`язку з народженням другої дитини та інших доходів не мала, спірна заборгованість виникла не з її вини.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від адвоката Костромніної В. А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 12 688 грн тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2025 становить 90 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що з квітня 2009 року по січень 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, які припинені, та внаслідок даних відносин мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки відповідач добровільно не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини, за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року з відповідача на користь позивача було вирішено стягувати на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини починаючи з 28.04.2021 до досягнення дитиною повноліття.

За даним рішенням було видано виконавчий лист, який звернено до виконання, на підставі чого було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини.

Заборгованість по аліментам станом на 03.12.2024 за період з 28.04.2021 по 01.12.2024 складає 148 148,02 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, виданої державним виконавцем Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, упершу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

СК України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та врегульовано питання способів виконання батьками цього обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 141 СК Українирозірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуютьсяу частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першоюстатті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанова Верховного Судуу складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 рокуу справі № 661/905/19 (провадження 61-16670сво19)).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідотцва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 17 квітня 2017 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиргродського районного управління юстиції Кіровоградської області батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 10 на звороті).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року у справі № 395/1083/20 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначенних рішенням суду у справі № 395/234/15-ц, починаючи з 28 квітня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 квітня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 8-10).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем заборгованість по виконавчому листу № 395/1083/20 від 15.03.2024, виданого Обухівським районним судом Київської області за період з 28.04.2021 по 01.12.2024 становить 148 148 грн 02 коп (а. с. 11-12).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів розмір пені, нарахованої за період з липня 2024 року по листопад 2024 року з урахуванням сплачених відповідачем в рахунок сплати аліментів за виконавчим листом № 395/1083/20 становить 12 688 грн 39 коп (а. с. 14).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05 грудня 2019 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 32).

За змістом копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 29.11.2022 було звільнено з посади перукаря ФОП ОСОБА_5 за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 33).

Відповідно до копії довідки № 36 від 05 листопада 2024 року, виданої в. о. директора ЗДО «Хоровод», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відвідує ЗДО «Хоровод» Української міської ради з 15 серпня 2024 року (а. с. 34).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, нараховану з урахуванням сплачених відповідачем коштів за період з 01.07.2024 по 01.12.2024, в розмірі 12 688 грн 30 коп.

Аналіз наданих сторонами доказів та встановлені судом обставини свідчать про те, що заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 15 018 грн 75 коп за період з 01.07.2024 по 01.12.2024 виникла з вини відповідача, оскільки вона у добровільному порядку не вживала заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі.

При цьому, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона мала об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів у повному обсязі, що є її процесуальним обов`язком.

Відповідачем не спростовано наданий ОСОБА_1 розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати аліментів, який в свою чергу не перевищує розмір заборгованості за аліментами за спірний період та виконаний у відповідності до норм СК України.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач крім соціальної державної дпомоги за період з 01.07.2024 по 01.12.2024 ніяких коштів не отримувала, оскільки ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру та виду доходів, або його відсутність за спірний період.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 12 ЗУ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини виплачуєтьсядо достягнення дитиною 3 рохів, однак в період викникнення спірної заборгованості зі сплати аліментів, малолітньому сину відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 виповнилось 4 роки, що виключає отримання ОСОБА_2 допомоги на дитину, а даних про те, що вона отримувала будь-який інший вид соціальної допомоги матеріали справи не містять.

Суд не бере до уваги посилання апеляційної скарги про те, що розрахунок аліментів є необґрунтований, оскільки законність його складення не є предметом спору у справі, що переглядається.

Безпідставними є посилання апеляційної скраги про те, що ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дитину, яка тільки 15 серпня 2024 року почала відвідувати навчальний дошкільний заклад, оскільки вказана обставина сама по собі не свідчить про об`єктивну неможливість сплати відповідачем аліментів, визначенихих рішенням суду.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що розмір неустойки може бути зменшено з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, оскільки у даній справі судом не встановлено обставин, що слугують підставами для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375ЦПК України судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кулініченка Геннадія Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко