Справа №607/1556/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

03 червня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Процишин Н.

з участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на:

- частку квартири за АДРЕСА_1 ;

- частку гаража « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_2 ;

- частку квартири за АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 28 квітня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. За час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру за АДРЕСА_1 , гараж « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 та квартиру за АДРЕСА_3 . Вказане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, однак є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на наведене та те, що вказане нерухоме майно придбане за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, відтак є спільною сумісною власністю подружжя, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя роз`єднано, виділивши їх в самостійні провадження. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено у провадженні у справі №607/23977/24 (провадження №2/607/4592/2024) та закрито підготовче судове засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя виділено у самостійне провадження та передано в канцелярію суду для присвоєння реєстраційного номеру та розподілу згідно вимог ЦПК.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2025 року цивільну справу про поділ майна подружжя прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 лютого 2025 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавала.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 28 квітня 1991 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2024 року, виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено актовий запис за №7.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2025 року шлюб між сторонам спору розірвано.

Під час спільного подружнього життя ОСОБА_2 придбала квартиру за АДРЕСА_3 , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 13 вересня 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу від 13 вересня 2002 року, зареєстрованим в реєстрі за № 4748.

Право власності на квартиру за АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2002 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 18 вересня 2002 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації і записаним в реєстрову книгу за № 20184.

Згідно відповіді ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 17 грудня 2024 року за №564/07-2, квартира за АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на підстав договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Жовнір І.Т. 13.09.2002 року, за реєстровим № 4748.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24012531 від 01 жовтня 2009 року, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири за АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу ВМК 777367 від 26.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., за реєстровим № 3743.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24012422 від 01 жовтня 2009 року, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_2 є власником гаража XLV по АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу ВМК 777368 від 26.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., за реєстровим № 3750.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №427695091 від 20 травня 2025 року, квартира за АДРЕСА_1 та гараж XLV по АДРЕСА_2 зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу ВМК 777367 та ВМК 777368 від 26 вересня 2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., за реєстровим № 3743,3750 відповідно.

Встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані у квартирі за АДРЕСА_1 з 11 грудня 2010 року, що стверджується витягом з реєстру територіальної громади від 29 серпня 2024 року та відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру.

Встановлено, що спірне майно придбане в період перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Доказів протилежного судом не встановлено. Відповідач у судове засідання не з`явилась та будь-яких доказів на спростування доводів позову суду не надала.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що спірне нерухоме майно придбано під час перебування сторін спору у шлюбі та за спільні кошти.

Доказів протилежного судом не встановлено, а відповідачем не надано.

Належність вказаного майна до особистої приватної власності відповідача не доведена, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на ідеальну частку квартири за АДРЕСА_1 , ідеальну частку гаража « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_2 , ідеальну частку квартири за АДРЕСА_3 , як на частку майна нажитого подружжям за час шлюбу.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , внаслідок задоволення позову, слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 9084 грн, виходячи із ставки 3 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленої п. 3 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- ідеальну частку квартири за АДРЕСА_1 ;

- ідеальну частку гаража « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_2 ;

- ідеальну частку квартири за АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн в рахунок сплаченого судового збору .

Копію заочного рішення направити відповідачу протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 10 червня 2025 року.

Головуюча: І.М. Черніцька