КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6819/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Сушко Л.П.,

при секретарі Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудмашкомплекс», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Атлантіс капітал», про розірвання договору та стягнення збитків,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В.,-

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Рембудмашкомплекс» про розірвання договору та стягнення збитків.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «Рембудмашкомплекс» та знаходяться на його поточних рахунках у межах суми 2 429 391 грн 04 коп.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду. Бездіяльність відповідача може призвести до втрати у майбутньому об`єкта незавершеного будівництва після закінчення строку дії права користування земельною ділянкою на умовах оренди. Відтак, існує загроза втрати майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 рокуу задоволенні названої заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, а також наявності грошових коштів на поточних рахунках відповідача.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 до ТОВ «Рембудмашкомплекс» є розірвання інвестиційного договору № 83-ІД-5К від 11 січня 2022 року та стягненнязбитків в розмірі 2 429 391 грн 04 коп.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на грошові кошти, які належать ТОВ «Рембудмашкомплекс» та знаходяться на його поточних рахунках у межах суми 2 429 391 грн 04 коп.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначила, що існує загроза втрати майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідачем порушені взяті зобов`язання за укладеним інвестиційним договором № 83-ІД-5К щодо будування та введення в експлуатацію житлового будинку.

Бездіяльність відповідача може призвести до втрати у майбутньому об`єкта незавершеного будівництва після закінчення строку дії права користування земельною ділянкою на умовах оренди. У випадку невжиття заходів забезпечення позову, існує ризик неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач не приймає поштову кореспонденції за зареєстрованим місцезнаходженням, що свідчить по його недобросовісну поведінку.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є доцільним та співмірним з заявленими вимогами позовної заяви, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

У поданій заяві ОСОБА_1 обґрунтувала належним чином можливі ризики утруднення виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку щодо доведеності та обґрунтованості заяви про забезпечення позову враховуючи предмет позовних вимог.

Будь-яких доказів, що у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права відповідача або інших осіб, суду не представлено.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що арештовані грошові кошти фактично зберігаються в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ними.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на підтвердження наявності у ТОВ «Рембудмашкомплекс» банківських рахунків та грошових коштів на цих рахунках.

Такі висновки є помилковими та прийняті з неправильним застосуванням ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції помилково вважав, що арешт може бути накладено на конкретне, індивідуально визначене майно та грошові кошти, що належать відповідачам.

У постановах Верховного Суду від 02 серпня 2019 року в справі № 915/538/19 та від 06 листопада 2018 року в справі № 923/560/17 викладена правова позиція про те, що накладення арешту на грошові кошти відповідачів слід обмежувати розміром ціни позову та можливих судових витрат; суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру загальної суми позовних вимог та можливих судових витрат.

Сам лише факт відсутності вказаних позивачем відкритих банківських рахунків, майна боржника не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову, що належить відповідачу, оскільки як передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року в справі № б/н (провадження № 61-16635ав20), від 28 вересня 2023 року в справі № б/н (провадження № 61-11439ав23).

Крім того, не зазначення позивачем чіткої інформації про конкретні рахунки, що належать відповідачу та у яких саме банківських установах, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимоги про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти, оскільки, з урахуванням вимог законодавства про банки та банківську діяльність, така інформація не є у загальному доступі, становить банківську таємницю, відповідно не може бути надана заявником.

Враховуючи доведеність наявності спору між сторонами, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, предмет та підстави позову, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є помилковим.

Забезпечення позову у цій справі є пропорційним та відповідає меті застосування заходів забезпечення, свідчить про дотримання справедливого балансу інтересів сторін спору.

У суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених вимог закону та фактичних обставин, не було жодних правових підстав відмовляти у накладенні арешту на грошові кошти.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак, ухвала суду від 13 листопада 2024 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудмашкомплекс», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Атлантіс капітал», про розірвання договору та стягнення збитків задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Рембудмашкомплекс» та знаходяться на його поточних рахунках у межах суми 2 429 391 грн 04 коп.

Постанова апеляційного суду підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Рембудмашкомплекс», РНОКПП 33055664, адреса: 02094, м. Київ, пров. Червоногвардійський, буд. 13-А, кім. 4.

Строк пред`явлення до виконання до 28 травня 2028 року.

Повний текст складено 02 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Є.П. Євграфова

Л.П. Сушко