461/2101/25
2-о/465/215/25
У Х В А Л А

про направлення справи за підсудністю

04.06.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої законний представник ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: Перша Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту родинних відносин, -

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої законний представник ОСОБА_3 ,звернулись до Галицького районного суду міста Львоваіз заявою, у якій просять встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною бабцею заявників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова Павлюк О.В. від 18.03.2025 дану заяву передано для розгляду за територіальною підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

З ухвали судді Галицького районного суду м. Львова Павлюк О.В. від 18.03.2025 вбачається, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , тому справу направлено за підсудністю до Франківського районного суду м.Львова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025, головуючим суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.

Дослідивши матеріали цивільної справи, приходжу до висновку, що дана цивільна справа помилково направлена з Галицького районного суду м. Львова до Франківського районного суду м.Львова, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно зі ст. 125 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Він реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням п.1 ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У частині 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

За приписами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання заявника - фізичної особи, за положеннями статті 128 ЦПК України, визначається адреса місця його проживання чи перебування, зареєстрована у встановленому порядку.

Абзацом 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та пунктом 12 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронно публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначається, що місцем зареєстрованого проживання (перебування) особи є житло з присвоєною у встановленому порядку адресою, в якому особа проживає та є зареєстрованою з внесенням відповідної інформації до реєстру територіальної громади.

Для визначення підсудності цивільної справи значення має саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування.

Отже, ч.1 ст.316 ЦПК України надає заявникам право подати заяву про встановлення факту, що має юридичне значення виключно за їх зареєстрованим місцем проживання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявники зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №4-35-29461 від 29.05.2025 встановлено, що запит про надання інформації щодо реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , направлено за територіальністю для розгляду, тобто до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради.

Відповіддю Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 03.06.2025 №31-вих-81009, отриманої судом 04.06.2025 стверджується, що згідно Реєстру Львівської міської територіальної громади м. Львова, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання заявників- АДРЕСА_1 , що належить до території Галицького району м. Львова, то справа за вищевказаною заявою підсудна Галицькому районному суду м.Львова

Отже, з наведеного можна підсумувати, що Галицький районний суд м. Львова помилково направив дану цивільну справу до Франківського районного суду м.Львова.

На підставі вищевикладеного, приходжу до висновку, що матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої законний представник ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: Перша Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту родинних відносинпідлягають поверненню для розгляду за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова, як помилково направлена до Франківського районного суду м.Львова.

Разом з тим, враховуючи, що дана справа направлена до Франківського районного суду м.Львова з порушенням правил, встановлених ст. 31 ЦПК України, перенаправлення справи за належною підсудністю не може вважатися спором про підсудність.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За нормами ч.3 ст.31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 31, 187, 260, 261,294, 316, 354 ЦПК України,

постановив:

Матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої законний представник ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи - Перша Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту родинних відносин, - повернути на розгляд Галицького районного суду м. Львова за підсудністю, як помилково направлену.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір Б.Б.