Справа № 709/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2025 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Романової О.Г.,

при секретарі - Данілової О.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Чорнобай цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та виділ в натурі частки в праві власності на будинок і надвірних спорудах, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

02.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про поділ майна та виділ в натурі частки в праві власності на будинок і надвірних спорудах, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014 (справа № 709/1687/14-ц) задоволений її позов до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку та земельну ділянку. Визнано за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на 2/5 частини будинку і відповідну частку надвірних споруд в АДРЕСА_1 , а саме приміщення № 2-2, № 2-3, № 2-4, прибудову а-1, крильце, а з надвірних споруд сарай «Г» та погріб «Д», що підтверджується відповідним рішенням суду .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер запису 6994466 від 15.09.2014 зареєстровано за нею 2/5 частки в праві спільної часткової власності на дане будинковолодіння, ринкова вартість якої становить 160260 грн., згідно висновку оцінювача від 11.12.2024.

Попереднім власником вказаної частки в праві на будинок був її колишній чоловік ОСОБА_4 , згідно договору дарування укладеного між ним, як обдарованим і його батьком ОСОБА_6 , як дарувальником, який був посвідчений 14.01.1993 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 43.

Після укладення даного договору дарування власником іншої 3/5 частини в праві власності на будинок, яка зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 (після перейменування АДРЕСА_1 , залишився ОСОБА_6 .

Також, вищевказаним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області визнано за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,18 га, в АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_1 , на якій розміщено її житло.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 6993746 від 15.09.2014, зазначена земельна ділянка зареєстрована за нею як її приватна власність.

Отже, земельна ділянка вже тривалий час виділена в окремий об`єкт нерухомості, а будинок залишився і є на даний час в спільній часткові власності з визначенням часток.

ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник іншої 3/5 частини будинку ОСОБА_6 помер.

Ще при житті, а саме 05.11.2005, ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів належну йому частину житлового будинку і відповідну частку надвірних споруд та земельну ділянку по АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_3 (своєму онуку).

Відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом на іншу 3/5 частини в праві на будинок, за її відомостями, прийняв спадщину, але не оформив в нотаріальній конторі свої спадкові права на цю власність і він не бажає укладати з нею договір про поділ будинку і виділ їй в натурі належної їй частки в ньому.

Однак, належність їй та іншому співвласнику будинку та надвірних споруд на праві спільної часткової власності не дає можливості вільно розпоряджатися майном, зокрема зареєструвати її родича в житлі, що не можливо без згоди відповідача.

При вирішенні її позову просить врахувати наступне:

-ще при укладенні договору дарування 14.01.1993 2/5 частини будинку було нотаріально посвідчено передачу в дар конкретних приміщень будинку, а саме №2-2, № 2-3, № 2-4, прибудову а-1, крильце;

-після укладення договору дарування була здійснена перебудова внаслідок чого збудовано окремий вхід в будинок і закладено перестінок, тобто відбувся фактичний поділ будинку в натурі на два повністю окремих житла, згідно часток по згоді з його співвласниками;

-також були відкриті окремі погосподарські номери та окремі адреси, зокрема її 2/5 частини будинку має адресу: АДРЕСА_1 , а інша 3/5 частина будинку АДРЕСА_2 ;

- ще при житті іншого співвласника ОСОБА_6 були узгоджені між ним і його сином, а її колишнім чоловіком ОСОБА_4 межі присадибних земельних ділянок з виділом в натурі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,18 га;

-вже більше 10 років вона самостійно користується фактично реально виділеним їй житлом з окремим газопостачанням, водопостачанням і електропостачанням та окремою земельною ділянкою. Жодних претензій зі сторони відповідача чи попереднього співвласника іншої частини ОСОБА_6 не було.

Тобто поділ спільної часткової власності будинку та надвірних споруд фактично відбувся, але юридично не оформлений, що не дає їй можливість вільно розпоряджатися ним, оскільки необхідно враховувати думку іншого співвласника.

На підставі вищевикладеного просить суд в порядку поділу майна виділити їй в натурі в окремий об`єкт нерухомості належну їй 2/5 частки в праві власності на будинок та надвірних спорудах в АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на приміщення в будинку АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , № 2-6, № 2-7, крильце, а з надвірних споруд: на сарай «Г», погріб «Д» в АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності на дану нерухомість між нею і відповідачем.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 40-41).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.02.2025 витребувано у Чорнобаївській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та витяг зі Спадкового реєстру після смерті останнього (а.с. 54-55).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18.03.2025 залучено до участі по справі у якості відповідача ОСОБА_4 (а.с. 78-79).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.05.2025 закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 94-95).

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Додатково суду пояснила, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014 був здійснений поділ майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в результаті чого визнано за позивачем право власності на частину будинку одночасно в частці і в натурі. Це відбулось у зв`язку із тим, що в договорі дарування від 14.01.1993 державним нотаріусом також було зазначено нерухоме майно, яке було передано в дар колишньому чоловіку позивачки ОСОБА_4 в частці та в натурі. Вказане рішення суду не було оскаржено та набуло законної сили. Позивачка з метою владнання даного питання зверталася до державних реєстраторів ЦНАП з проханням внести зміни до запису про державну реєстрацію права власності, а саме скасувати запис про спільну часткову власність, оскільки майно було виділено в натурі, але останні відмовилися з посиланням на необхідність надання рішення суду про припинення спільної часткової власності. Стосовно обраного способу захисту повідомила, що не вірно обраний спосіб захисту, відповідно до правових позицій Верховного Суду, не може бути правомірною підставою для відмови у задоволенні позову. Також акцентувала увагу суду на тому, що законодавством не передбачений строк отримання спадкоємцями свідоцтва про право власності за заповітом або законом. Відповідно до відомостям спадкової справи відповідачі із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори зверталися, але свідоцтва про право власності не отримували, а отже право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку не реєстрували.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судовому засіданні, яке відбулося 06.05.2025. В підготовчому судовому засіданні повідомив по те, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки, на його думку, розмір виділеного майна позивачу рішенням суду не відповідає розміру її частки. Він не був залучений до участі по справі у якості сторони за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку та земельну ділянку, а отже не міг оскаржити рішення суду. Також повідомив, що він звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_6 , але свідоцтво про право на спадщину не отримував, оскільки оформлення спадщини потребує додаткових фінансових витрат. Його батьку ОСОБА_4 відомо, що він залучений до участі по справі в якості відповідача, але за станом здоров`я останній не може з`явитися до суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є поділ майна шляхом виділу майна в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнання за позивачем права власності на приміщення в будинку АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , № 2-6, № 2-7, крильце, а з надвірних споруд: на сарай «Г», погріб «Д» в АДРЕСА_1 та припинення права спільної часткової власності.

Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено право позивача на поділ майна шляхом виділу їй 2/5 частки нерухомого майна в натурі в окремий об`єкт нерухомості.

Спосіб захисту прав позивачем обраний у виді поділу (виділу) майна в натурі та припинення права спільної часткової власності.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014, справа № 709/1687/14-ц, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу майна подружжя на 2/5 частини будинку та відповідну частину надвірних споруд в АДРЕСА_1 , а саме: на приміщення № 2-2, № 2-3, № 2-4, прибудову а-1, крильце, в надвірних спорудах сарай «Г» та погріб «Д», що зареєстровані за ОСОБА_4 у відповідності до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської нотаріальної контори 14 січня 1993 року по реєстру № 43. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу майна на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га, вартістю 21288,11 грн., що зареєстрована за ОСОБА_4 у відповідності до державного акту серії ЯГ № 644501 від 08 червня 2007 року та розташована по АДРЕСА_1 . Рішення суду не було оскаржено сторонами та вступило законну силу (а.с. 6).

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 проживала в фактичних шлюбних стосунках з відповідачем ОСОБА_4 з липня 1989 року. В липні 1990 року сторони зареєстрували шлюб та перебували в ньому до 02.12.2013 року. В період шлюбу, тобто 14 січня 1991 року відповідач отримав в дар 2/5 частини будинку в АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідним договором посвідченим державним нотаріусом по реєстру за № 43 та став власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га (державний акт серії ЯГ № 644501 від 08 червня 2007 року). В цей же період, за участю позивача, ними було збудовано прибудову та оранжерею. Зроблено також піднавіс, кухню, ванну, проведено інші будівельні роботи, а в 2008 році позивач самостійно провела газо та електропостачання. Вказане свідчить, що сторони вважали спірний будинок сумісною власністю та обидва турбувалися за придбану власність. Зазначене свідчить, що спірний будинок за час шлюбу істотно збільшився, як по площі так і у своєї вартості внаслідок спільних трудових і грошових витрат сторін, що визнано відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Згідно відомостям витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26790624, державним реєстратором Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області Бабенко Л.В. 15.09.2014 зареєстровано за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:000:4524 площею 0,18 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014, № 709/1687/14-ц (а.с. 21).

Згідно відомостям витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26793651, державним реєстратором Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області Бабенко Л.В. 15.09.2014 зареєстровано за позивачем право власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності: спільна часткова, у розділі додаткові відомості зазначено: право власності на приміщення № 2-2, № 2-3, № 2-4, прибудова а1, крильце а, сарай Г, погріб Д, підстава виникнення права власності: рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014, № 709/1687/14-ц (а.с. 22).

До матеріалів позовної заяви позивачем додана копія договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської нотаріальної контори Залізняк Н.В. 14.01.1993 року, відповідно до відомостям якого ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар 2/5 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок А-І, а, аІ, цегляний, обкладений плиткою, жила площа якого в цілому 64,10 кв.м. До будинку примикають надвірні споруди: сарай «Б,Г», гараж «В», погреб «Д», туалет, колодязь, огорожа. По заяві відчужувача відчужуються приміщення: 2-2, 2-3, 2-4, прибудова, аІ, крильце. Ця 2/5 частина будинку належить дарувальнику ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого Чорнобаївською селищною радою 09.03.1977, зареєстрованого Золотоніським БТІ 09.03.1977 (а.с. 7-8).

Також до матеріалів позовної заяви позивачем додана копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , виготовлений 06.11.2006. Відповідно до відомостям якого у розділі Экспликация внутренних площадей к плану жилого дома литера АІ по улице Некрасова № 24 (на російській мові), зазначено що частина АДРЕСА_7 будинку складається з: коридора площею 2,3 кв.м., кухні площею 7,9 кв.м., кладової площею 6,0 кв.м., кімнати площею 14,80 кв.м.; частина № 2 складається з: коридору площею 4,7 кв.м., кімнати площею 11,8 кв.м., оранжереї площею 8,0 кв.м., кухні площею 15,6 кв.м., ванної кімнати площею 5,0 кв.м. (а.с. 12-15).

Відповідно до відомостям спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_6 , номер у спадковому реєстрі: 39971193, останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 05.06.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського РУЮ Черкаської області (а.с. 64).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до Чорнобаївської державної нотаріальної контори 20.06.2006 звернувся ОСОБА_3 (а.с. 63).

Відповідно до відомостям копії заповіту посвідченого 30.11.2005 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Залізняк Н.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 3406, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3 (а.с. 11).

Також, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 до Чорнобаївської державної нотаріальної контори 13.06.2006 звернувся його син ОСОБА_4 (а.с. 63 зі зворотного боку).

Відповідно до відомостям спадкової справи свідоцтва про право власності за заповітом або законом після смерті ОСОБА_6 не видавалися.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.ст. 1,26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку: чоловіки 60 років, жінки 55 років.

Оскільки ОСОБА_4 досяг пенсійного віку, що не заперечується сторонами, останній має на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті свого батька ОСОБА_6 .

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц.

Отже, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 , відповідно до відомостям спадкової справи, є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та у випадку відсутності заповіту на ОСОБА_3 , який доводиться онуком спадкодавцю та не є спадкоємцем першої черги за законом, мав би право на все спадкове майно після смерті свого батька, зокрема на 3/5 частини будинку АДРЕСА_1 , тому розмір його обов`язкової долі у цьому нерухомому майні складає 3/10 частини (половина від того, що належало би йому у випадку спадкування за законом).

Таким чином, враховуючи вищевикладене ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мать право по 3/10 частині у будинковолодінні АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаної статті випливає, що право кожного із співвласників пов`язується з часткою у праві спільної власності, і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20), від 22 серпня 2023 року у справі № 128/2735/20 (провадження № 61-7536св23).

Верховний Суд України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 також дійшов висновку, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Отже, враховуючи той факт, що відповідно до відомостям спадкової справи учасників у спільній частковій власності троє: позивачка ОСОБА_1 (2/5 частки), відповідач ОСОБА_3 (3/10 частки), відповідач ОСОБА_4 (3/10 частки) належним способом захисту порушеного права, на думку суду, є виділ майна позивача ОСОБА_1 в натурі з права спільної часткової власності та припинення права часткової власності останньої внаслідок виділу.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц.

У позовній заяві позивач просить суд врахувати те, що при укладенні договору дарування 14.01.1993 2/5 частини будинку було нотаріально посвідчено передачу в дар конкретних приміщень будинку, а саме №2-2, № 2-3, № 2-4, прибудову а-1, крильце; після укладення договору дарування була здійснена перебудова внаслідок чого збудовано окремий вхід в будинок і закладено перестінок, тобто відбувся фактичний поділ будинку в натурі на два повністю окремих житла, згідно часток по згоді з його співвласниками; також були відкриті окремі погосподарські номери та окремі адреси, зокрема її 2/5 частини будинку має адресу: АДРЕСА_1 , а інша 3/5 частина будинку АДРЕСА_1 ; ще при житті іншого співвласника ОСОБА_6 були узгоджені між ним і його сином, а її колишнім чоловіком ОСОБА_4 межі присадибних земельних ділянок з виділом в натурі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,18 га; вже більше 10 років вона самостійно користується фактично реально виділеним їй житлом з окремим газопостачанням, водопостачанням і електропостачанням та окремою земельною ділянкою. Жодних претензій зі сторони відповідача чи попереднього співвласника іншої частини ОСОБА_6 не було.

Відповідно до змісту рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014, на підставі якого позивачка набула право власності на 2/5 частини будинку та відповідну частину надвірних споруд в АДРЕСА_1 , вбачається, що предметом позову був поділ майна набутого подружжям за час шлюбу. У зв`язку із тим, що позивачка ОСОБА_1 внаслідок спільних трудових і грошових витрат приймала участь у істотному збільшенні будинку, 2/5 частини якої були подаровані її колишньому чоловіку ОСОБА_4 його батьком ОСОБА_6 , за останньою визнано право власності на 2/5 частини будинку та відповідну частину надвірних споруд в АДРЕСА_1 , а саме: на приміщення № 2-2, № 2-3, № 2-4, прибудову а-1, крильце, в надвірних спорудах сарай «Г» та погріб «Д».

Враховуючи резолютивну частину рішення суду поділ майна відбувся одночасно у частці від спільного майна та в натурі, що не передбачено нормами діючого законодавства.

При цьому зі змісту рішення суду не вбачається, що при поділі майна проводилася судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза для вирішення питання щодо відповідності виділеного майна розміру часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Твердження же позивачки у позові про те, що жодних претензій відповідачі щодо розміру виділеного їй майна не мають не підтвердилося в судовому засіданні, оскільки відповідач ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача, мотивуючи своє заперечення тим, що розмір виділеного майна позивачу рішенням суду не відповідає розміру її частки у праві спільної часткової власності.

Стосовно порядку користування житловим будинком який, як стверджує позивач, склався протягом 10 років, суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Також не підтверджено матеріалами справи твердження позивача по те, що її частина будинку має відокремлені системи електропостачання, водопостачання та опалення.

Зокрема, вказані відомості не можливо встановити з технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовленого у 2006 році, а фотокартки будинку, які приєднані до матеріалів справи позивачем не відображають інформацію, яку можливо було покласти в основу судового рішення.

Також, на думку суду не є належними доказами по справі надані позивачем рахунки за спожиту електричну енергію та за послуги розподілу газу, оскільки останні не підтверджують факт наявності у виділеному приміщенні відокремленої системи електропостачання, опалення тощо та не можуть замінити собою висновок експерта в галузі будівництва (а.с. 57-58).

Суд акцентує увагу на тому, що позивачем не було надано суду актуальний, на час розгляду справи, технічний паспорт на будинковолодіння та не було заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи у зв`язку із позицією сторони позивача щодо можливості застосування судом преюдиції рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.06.2014.

Однак, суд не вбачає можливості застосувати преюдицію рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області в частині відповідності виділеного позивачу майна її частці у спільній частковій власності в розмірі 2/5 частини у зв`язку із необґрунтованістю рішення суду в цієї частині.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, у змагальному процесі позивач повинен довести вимоги, на які він посилається, а суд повинен забезпечити змагальність сторін процесу.

У постанові ВС від 23.10.2024 у справі № 753/25081/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Отже заслухавши пояснення представника позивача, позивача, дослідивши письмові докази, суд, приходить до висновку, що позивачем не надано належних і беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, сплачений позивачем судовий збір залишається за останньою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна та виділ в натурі частки в праві власності на будинок і надвірних спорудах, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О.Г. Романова