Справа № 473/1376/25
РІШЕННЯ

іменем України

"06" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом

встановив

13 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .. Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_2 , оскільки рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів № 24 від 20.01.1987 року йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . Житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами було побудовано батьком позивача в 1991 році. В експлуатацію житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не здавав. Право власності на будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла ОСОБА_1 подавши до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця.

При зверненні позивача до нотаріуса з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті ОСОБА_2 їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно.

В адміністративному порядку дане питання врегулювати не можливо. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 ..

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 19 березня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В підготовче судове засідання представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вознесенськ, Миколаївської області помер ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 22.11.2018 року). Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем за законом є його донька ОСОБА_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 12.03.1986 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.10.2013 року), яка подала до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївського нотаріального округу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця проживав разом із спадкодавцем на час його смерті (відповідь на запит Вознесенської державної нотаріальної контори від 20.03.2025 р. №407/01-09).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зазначений житловий будинок за життя належав ОСОБА_2 , оскільки рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради народних депутатів № 24 від 20.01.1987 року йому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . Житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами було побудовано батьком позивача в 1991 році (технічний паспорт інвентаризаційний №15632). В експлуатацію житловий будинок із господарчими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не здавав. Право власності на будинок АДРЕСА_2 не зареєстровано (Довідка про технічний стан від 13.06.2024 р. видана КП «Вознесенське МБТІ»).

При зверненні позивача до нотаріуса з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок після смерті ОСОБА_2 їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно (довідка роз`яснення державного нотаріуса Вознесенської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В. від 10.09.2024 р. №417/02-14).

Як слідує із змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає в зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 15 липня 2019 року у справі № 263/8226/16-ц та від 01 квітня 2020 року у справі № 760/1651/16-ц.

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Таким чином, оскільки спірний об`єкт побудований спадкодавцем на відведеній для цієї мети земельній ділянці, на підставі відповідного дозволу, будівництво завершене, вказаний об`єкт набув характеристик окремого майна житлового будинку, прийняття якого в експлуатацію законом не передбачено, а тому увійшов до складу спадщини у якості окремого об`єкта нерухомого майна.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст.ст. 1217, 1223 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як спадкоємець за законом, належним чином прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_2 .

Таким чином, так як на сьогоднішній день позивач не може оформити своє спадкове право власності на будинок, яке перейшло до неї в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_2 , то єдиним способом захисту набутого ним права власності є визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2025 року.

Суддя: М.М. Ротар