Номер провадження 2/754/171/25
Справа №754/5031/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Сенюти В.О.,

секретаря судового засідання - Кочерги І.Ю.,

за участю:

позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1

представника позивачки за зустрічним позовом - Філатової О.С.

представника відповідача за

зустрічним позовом ТОВ «Коллект Центр» - Змієвської Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання договору позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся позивач ТОВ «Коллект Центр» із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 31.12.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала в кредит 3000,00 грн. терміном 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,75 % за день користування кредитом. 11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 11.02.2022, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» отримало право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики від 31.12.2020. У зв`язку із невиконанням умов договору позики, станом на 15.03.2024 виникла заборгованість у розмірі 79177,50 грн., яка складається з тіла кредиту - 3000,00 грн. та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 76177,50 грн. На підставі викладеного ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31.12.2020 у розмірі 79177,50 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1 заперечуючи обставини, що викладені у позовній заяві, подала зустрічну позовну заяву до ТОВ «Коллект Центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Інфінанс» про визнання договору позики недійсним. Уточнену зустрічну позовну заяву обґрунтовує тим, що 31.12.2020 договір позики укладений без участі ОСОБА_1 , про існування спірного договору їй не було відомо. Письмові матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Крім того, 30.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів із заявою про втрату свого паспорту. Отже невідомі особи, використавши її паспорт отримали кредит. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виявляла волі на укладення спірного договору позики та не отримувала кредитних коштів від ТОВ «Інфінанс», ОСОБА_1 просить визнати договір позики недійсним.

Представник ТОВ «Коллект Центр» подав відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, з тих підстав, що відсутні докази не укладення ОСОБА_1 спірного договору позики.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.04.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2024 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду із первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднанні в одне провадження з первісними позовом, здійснено перехід в загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.12.2024, яка занесена до протоколу судового засідання витребувано від АТ «Державний ощадний банк України» інформацію щодо видачі ОСОБА_1 банківську платіжну картку за № НОМЕР_1 та надати інформацію про надходження коштів на банківську картку № НОМЕР_1 у період з 30.12.2020 по 31.12.2020, за умови належності такої платіжної картки ОСОБА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.03.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.05.2025 прийнято відмову ТОВ «Коллект Центр» від первісного позову, провадження у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрито.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Філатова О.С. зустрічну позовну заяву підтримали просили задовольнити на підставі ст. 203, ч. 3 ст. 215 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не виявляла волю на укладення договору позики, а грошові кошти не отримувала.

Представник ТОВ «Коллект Центр» - Змієвська Т.П. проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала, просила у її задоволенні відмовити. Вказала, що позивачка за зустрічним позовом обрала неправильний спосіб захисту. Так, Верховний Суд, у численних своїх постановах виснував про те, що відсутність волі на укладення договору свідчить про його неукладеність, відтак неукладений договір не може бути визнано недійсним.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Інфінанс» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до дільничого Деснянського управління поліції із заявою, якою повідомлено про те, що 30.12.2020 були використані її дані з метою оформлення онлан кредиту у розмірі 7000 грн.

Відповідно до копії довідки від 31.12.2020, яка складена начальником сектору ДОП Деснянського УП ГУНП у м. Києві капітаном поліції Галузінським О., 31.12.2020 було зафіксоване звернення ОСОБА_1 про відсутність 30.12.2020 паспорту на її ім`я. Вказане звернення здійснено з метою інформування до отриманя допомоги у відновленні втрачених документів.

31.12.2020 подана заявка - анкета на отримання кредиту № 3412122 від імені ОСОБА_1 , яка підписана одноразовим електронним ідентифікатором.

31.12.2020 ТОВ «Інфінанс» направило пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 31.12.2020 та надання кредиту згідно заявки - анкети № 3412122 від 31.12.2020.

Вкзана пропозиція містила умови кредиту (траншу), розмір кредиту - 3000,00 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, із сплатою відсоткової ставки 1,75 % за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Реальна річна відсоткова ставка становить 638,75 %.

31.12.2020 письмові матеріали справи містять акцепт оферти від 31.12.2020 на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 31.12.2020 та отримання кредиту згідно та заявки - анкети № 3412122 від 31.12.2020.

Згідно квитанції на сплату № 76411771 від 31.12.2020 грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. перераховані ТОВ «Інфінанс» на карту № НОМЕР_2 .

Відповідно до листа - відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 19.12.2024, платіжна картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 не відкривалась.

11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу.

Відповідно до вказаного договору та реєстру боржників до договору факторингу, право вимоги за договором позики /1 від 31.12.2020 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал».

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023про відступлення (купівлю - продажу) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики /1 від 31.12.2020 перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики від 31.12.2020 № /1, укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 недійсним, посилається на порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивачка не зверталась з приводу отримання позики, не реєструвалась на офіційному сайті ТОВ «Інфінанс», не робила заявок на отримання коштів, не укладала спірний договір позики, відповідно коштів за вказаним договором не отримувала.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Положенням ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Положення ст. 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16 звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Таким чином, враховуючи що ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору позику недійсним з підстав його не укладення, суд приходить до висновку, що в такому позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновок суду про відмову у задоволенні позову, суд приходить до висновку, що сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1211,20 грн. не підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Позивачка за зустрічним позовом : ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса - АДРЕСА_1

Відповідач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідаліьнстю «Коллект Центр» - , адреса - м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» - , адреса - м. Київ, вул. Жилянська, буд. 41.

Повний текст рішення суду складено - 04.06.2025.

Суддя В.О.Сенюта