МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2025 р. Справа №370/165/25

Провадження № 2/370/40/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючої судді

Сініциної О.С., розглянувши у приміщенні суду у селищі Макарові Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

у с т а н о в и в:

До Макарівського районного суду Київської області у січні 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» Романенка Михайла Едуардовичу через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 22734,59 грн.

В обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що згідно із Договором факторингу від 11 листопада 2021 року № 12Т до нього перейшло право грошової вимоги заборгованості до ОСОБА_1 у розмірі 22734,59 грн, яка утворилась внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором про споживчий кредит від 29 червня 2021 року № 3605668, укладеного із первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Суд ухвалою від 03 лютого 2025 року справу прийняв до провадження та вирішив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновав відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали подати відзив на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідач отримала 20 лютого 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення

№ 656.

Суд вжив достатні заходи для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи за Анкетою-заявою від 29.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 29 червня 2021 року укладений Договір про споживчий кредит № 3605668, згідно з яким товариство надало кошти відповідачу у розмірі 8000 грн, з використанням платіжної картки 516875*20, строком на 15 днів до 14 липня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням від 29.06.2021 № 50006203

Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором, розмір заборгованості складає 22734,59 грн, з яких: 6286 грн основна сума боргу, 14928,59 грн заборгованість за відсотками та 1520 грн комісія.

Право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до позивача за Договором факторингу

від 11 листопада 2021 року № 12Т, укладений між позивачем та первісним кредитором (Витяг з витяг з Реєстру Боржників за Договором факторингу від 11 листопада 2021 року № 12Т).

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 512 Цивільного кодексу України).

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1048 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, новий кредитор позивач відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, як встановлено за умовами кредитного Договору про споживчий кредит

від 29 червня 2021 року № 3605668 кредит у розмірі 8000 грн надавався строком на 15 днів до 14 липня 2021 року. Сторони домовилися, що порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів згідно із додатком № 1.

У Графіку розрахунків до Договору про споживчий кредит від 29.06.2021

№ 3605668 зазначено, що загальна вартість кредиту складає 12520 грн, з яких: 8000 грн сума кредиту за договором, проценти за користування 3000 грн, 1520 грн комісія за надання кредиту. Дата повернення кредиту 14.07.2021 (15 днів).

Отже, строк кредитування за Договором про споживчий кредит від 29 червня

2021 року № 3605668 закінчився 14 липня 2021 року, а тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору. Вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після узгодженого строку, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути 1334 грн у відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Згідно із частинами першою, третьою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надав копії Договору від 01 листопада 2024 року № 42649746 про надання правової допомоги, Додаткову угоду від 30 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30 грудня 2024 року, детальний опис роботі (наданих послуг).

За таких обставин, суд вважає, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 81, 89, 133, 137, 141, 178, 258,

263-265, 273, 274, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () заборгованість за Договором про споживчий кредит від 29 червня 2021 року № 3605668 у розмірі 12520 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять) гривень, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація сторін:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», адреса розташування: вулиця Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406, ;

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Суддя О.С. Сініцина