П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 червня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2024 року у складі судді Дегтяренко К.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з лютого місяця 2022 року на сторінці групи «Большая Рафанда» соціальної мережі Вайбер, яку переглядає майже понад сотню осіб, відповідач, ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , постійно розповсюджувала неправдиві та образливі висловлювання відносно позивача ОСОБА_1 . Відповідач, як через соціальну мережу «Вайбер», так і серед мешканців будинку та житлового кварталу розповсюджувала неправдиву інформацію про те що ОСОБА_1 , є колаборантом, так як є громадянкою російської федерації. Налаштовувала мешканців будинку проти неї та членів її сім`ї. Постійно висловлювалась - « ОСОБА_3 », «вокзал, москва» і так далі.

Зазначала, що вона з 2001 року проживає в Україні, ніколи не підтримувала ніякої агресії проти України та українського народу, навпаки засуджує дії які наразі веде політична еліта російської федерації, добре володіє українською мовою, одружена, має 3-х дітей, які народились в Україні та є громадянами України, її чоловік військовослужбовець, наразі захищає територіальну цілісність України. Поширення неправдивої інформації щодо неї в тому, що вона є колаборантом негативно впливає та є образою для неї та її сім`ї, поширення неправдивої інформації щодо неї, негативно вплинуло на життя сім`ї. Дітям все частіше почали докоряти оточуючі, у чоловіка постійно почались перевірки по службі, як до неї так і до її сім`ї стали негативно відноситись мешканці будинку де вона проживає.

Вказувала, що поведінка відповідача, ОСОБА_4 , та її різкі, образливі, брутальні та нестримані висловлювання дискредитують її в очах населення, мешканців будинку, родини та спричинили погіршення стану здоров`я, що підтверджується медичними висновками. Відповідач усвідомлювала, що поширює відомості, які ганьблять її честь і гідність підривають репутацію, та бажала цього.

Вважала, що поширенням недостовірної інформації щодо неї, відповідачем завдано шкоди її немайновим інтересам, порушивши її гідність та честь.

Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду, завдану розповсюдженням недостовірної інформації в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було викликано її свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Окрім того, не було проведено лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу писемного мовлення. Вказує, що судом не було прийнято до уваги доводи апелянта, що сама ОСОБА_2 є «Katica» та виконує обов`язки адміністратора чату ОСББ, веде відеоспостереження, ображає та пише непристойності в спільному чаті, а також обговорює особисте життя апелянта. Зазначає, що судом не прийнято до уваги надані апелянтом довідки про погіршення її здоров`я, зумовленого образами зі сторони ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, безпідставності та необґрунтованості.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони є мешканцями будинку АДРЕСА_2

Управління вказаним будинком здійснює ОСББ «Рафанда», що підтверджується статутом.

Між сторонами існує давній міжособистісний конфлікт, що ними визнається, як в позовній заяві, так і у відповіді на відзив, а також підтверджується численними довідками за результатами розгляду звернень Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 розповсюджує відносно неї відомості, що ганьблять її честь і гідність, підривають її репутацію і містять неправдиву інформацію. Стверджує, що відповідач усвідомлює це, оскільки інформація, поширена на сторінці групи соціальної мережі «Вайбер» стосовно позивача, є суспільно значимою, тобто, вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, є у загальному доступі в мережі Інтернет, має більше 1200 переглядів, а тому такими діями позивачу завдано моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п. 5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, на підтвердження розповсюдження відповідачем ОСОБА_2 інформації, яка ганьбить честь та гідність позивача та впливає на її репутацію, через групу у мобільному додатку «Вайбер» «БОЛЬШАЯ РАФАНДА», останньою надано суду скріншоти переписки з вказаної групи.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з долучених суду скріншотів, з мобільного додатку, вбачається наявність переписки між учасниками групи, виходячи з назви «БОЛЬШАЯ РАФАНДА», переписка стосується різних тем, і подекуди містить, зокрема і нецензурну лексику, образливі вислови. Однак, чітко встановити між ким іде спілкування не видається можливим, імена (nick name) не містять прізвищ і не завжди містять фото контакту, а також містять явно вигадані імена (nick name).

Твердження позивача про те, що учасником групи під іменем «Katica» є відповідач ОСОБА_2 , яка здійснює образливі вислови стосовно ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки останньою не надано суду належних та допустимих доказів належності вказаного облікового запису відповідачу, а з наданих суду скріншотів встановлення такого не видається можливим, враховуючи, зокрема відсутність фотографії у вказаного контакта.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що довідки за результатами розгляду звернень Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області теж не містять інформації, яка би давала можливості дійти висновку, що відповідач ОСОБА_2 в загальному чаті мобільної мережі «Вайбер» ганьбить та принижує честь та гідність позивача, ображає її і т.д.

Враховуючи вищенаведене, позивач відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами фактів заподіяння моральної шкоди, протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача. Доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апелянта щодо не вирішення судом першої інстанції питання про виклик свідків є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки заперечуються наявним у матеріалах справи протоколом судового засідання від 25 липня 2024 року, згідно якого вбачається, що судом першої інстанції з`ясовувалося питання щодо наявності/відсутності в учасників справи клопотань перед початком розгляду справи та представником позивача клопотань, зокрема про виклик свідків, не заявлялося.

Необґрунтованими також є доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції довідок про стан здоров`я позивача, враховуючи, що судом не встановлено протиправності дій відповідача, а відтак відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 червня 2025 року.

Головуючий:

Судді: