Справа № 149/708/25
Провадження №2/149/470/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.06.2025 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради, ОСОБА_2 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевкзаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у 1995 році позивачка, ОСОБА_1 , її мати ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_2 , в порядку приватизації державного житлового фонду, отримали на праві приватної, спільної сумісної власності квартиру за АДРЕСА_1 , про що було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 12 квітня 1995 року. Зазначене свідоцтво про право власності на житло було належним чином зареєстровано в Хмільницькому відділенні ВООБТІ.

Разом з тим, у зазначеному свідоцтві про право власності на житло, частки у квартирі між співвласниками визначені не були. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки ОСОБА_3 померла.

В свою чергу, після смерті матері до успадкування залишилися частина квартири за АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 12 квітня 1995 року; земельна ділянка площею 0,2316 га, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована по АДРЕСА_2 .

Спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом звернення до нотаріуса, на що була заведена спадкова справа від 07 вересня 2024 року та частина спадкового майна (вищезазначена земельна ділянка) буде нею прийматися у спадщину в нотаріуса. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири у нотаріальному порядку не виявилося можливим у зв`язку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло не зазначені частки кожного співвласника у спільній сумісній власності на квартиру, а також і через те, що відсутні правовстановлюючі документи на квартиру.

Інформація щодо часу та підстав набуття ОСОБА_3 права власності на частину квартиру стала відома позивачці із відповіді КП «Вінницьке ОБТІ» на запит нотаріуса від 25 січня 2025 року.

За таких обставин виникла необхідність у зверненні до суду із позовом для захисту її прав на частину спадкового майна.

Ухвалою суду від 13.03.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.04.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просять їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить задоволити.

Представник Уланівської сільської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні їм правовідносини.

Згідно довідок №54 від 19.02.2025 №271 від 28.02.2025 за ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5,11)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с. 12), яка на випадок своєї смерті склала заповіт у відповідності до якого майно заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 14-18,53)

Після смерті матері позивачка звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини, а відповідач ОСОБА_2 з заявою про відмову від прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа (а.с. 42-57)

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

В судовому засіданні доведено, що у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та позивачки перебуває квартира за АДРЕСА_1 . Частки зазначених осіб є рівними, тобто по 1/3 кожного.

Після смерті матері ОСОБА_3 позивачка у порядку ст. 1269 ЦК України звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а відповідач - про відмову від її прийняття, про що було заедено спадкову справу.

Отже, позивачка успадкувала після смерті матері її частку у квартирі, яка становить 1/3.

Отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позивачка позбавлена можливості у зв"язку з відсутністю визначених часток .

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 1, 10, 76-80, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293- 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно - задоволити.

Визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - по 1/3 частки кожного.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частину квартири за АДРЕСА_1 , загальною вартістю 160340 грн, яка належала ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Марина РОБАК