Справа № 201/4455/25
Провадження № 2-о/201/168/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2025 року місто Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса ), Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на території іноземної держави,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025р. ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дуванову Л.Л. (яка діє на підставі ордеру серії ВВ № 1046028 від 07.02.2025р.) звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра з заявою, в якій заінтересованими особами вказала Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) встановлення факту смерті особи на території іноземної держави.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 21.04.2025р. відкрито провадження у справі.

У поданій заяві ОСОБА_2 просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її батька, громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ярославль, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті - м. Майкоп, Республіка Адигея, Російська Федерація, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 72 роки.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідним батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції 05.02.2015р.

Внаслідок укладання шлюбу, її прізвище змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 10.09.2014р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 років помер батько заявниці ОСОБА_3 , який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Після повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022р., Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні»; із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Наразі воєнний стан по всій території України продовжено до 09.05.2025р. Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. за №376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, яким визначено, що саме з 24.02.2022р. і по сьогодні вся територія міста Маріуполя Донецької області є окупованою.

На час захоплення міста Маріуполя та весь період запеклих боїв в місті, батько залишався в місті. Тривалий час з ним не було зв`язку, потім з`ясувалось, що він горів в будинку, тривалий час знаходився в лікарні, а потів був примусово евакуйований ворогом на територію російської федерації, де в примусовому порядку йому було видано паспорт громадянина рф.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантовано захист прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, зокрема частина 6 статті 5 цього закону визначає, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Просить суд врахувати, що громадянство російської федерації її батька є примусово набутим, оскільки він був громадянином України до останнього дня свого життя. Зокрема, підтверджуючими фактами є місце реєстрації батька на момент смерті, яке після примусової депортації і до моменту смерті ним не було змінено, також запис про реєстрацію шлюбу №137 11.01.1974р. між батьками позивача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 17.08.2009р.

Смерть її батька настала внаслідок хвороби (ліченні опіки) під час перебування на території російської федерації після примусової депортації з міста Маріуполя Донецької області в м. Майкоп, Республіки Адигея, Російської Федерації.

Так як, смерть батька настала на території рф, через розірвання дипломатичних відносин між Україною та рф, транспортувати тіло батька заявниці до України для поховання є неможливим, а тому його було поховано на території рф.

Факт смерті був засвідчений медичною установою в м. Майкоп та видано медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р.

Відповідно до частин 1, 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Відповідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р., статтею 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022р. набрав чинності Закон України від 01.12.2022р. №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р.». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993р. та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993р. та Протоколу від 28.03.1997р. Виходячи з вище викладено, медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р., видане на території країни-агресора, після повномасштабного вторгнення, після зупинення дії Конвенції від 22.01.1993р. та Протоколу від 28.03.1997р., не користується силою офіційних документів на території України.

Таким чином, з огляду на збройний конфлікт між рф та Україною позивач позбавлена фізичної можливості як на звернення за оригіналом свідоцтва про смерть на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Відтак, її рідні, які залишились проживати у тимчасово окупованому м. Маріуполь, звернулись до органу реєстрації актів цивільного стану - «Городского отдела ЗАГС Мариупольского городского управления юстиции министерства юстиции донецкой народной республики» щодо поновлення актового запису про смерть ОСОБА_3 , бо не було зовсім ніякого документу.

22.01.2025р. актовий запис про смерть ОСОБА_3 поновлено та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

Звертає увагу суду, що відповідно до медичного свідоцтво про смерть, документ, що підтверджує особу померлого є паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_5 , виданий 29.06.2022р. «ГУ МВД России по Краснодарскому краю». Громадянство країни ворога було набуто батьком автоматично, бо він проживав та мав реєстрацію в місті Маріуполі Донецької області Україна на час окупації міста і до дня його смерті, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , запис якого про місце реєстрації та відомості про реєстрацію шлюбу співпадає і в паспорті громадянина України і в паспорті громадянина рф, що вкотре підтверджує що ці документи належали одній людині.

Окрім вище наведених обставин, факт смерті її батька підтверджується фотографіями з кладовища з місця поховання. Маючи в наявності фотокопію медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р. та копію свідоцтва по смерть виданого в тимчасово окупованому українському місті Маріуполь, органами непідконтрольними владі України, її представник, адвокат Дуванова Л.Л., 26.03.2025р. звернулася до Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видачі свідоцтва про смерть державного зразка.

Проте, 28.03.2025р. отримала відмову № 650/30.10-31-а, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 . У межах своїх компетенцій, Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) роз`яснив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до пункту 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у своїй відмові просить звернути увагу, на місце настання смерті та місце проведення самої реєстрації, тим самим наголошуючи про поновлення актового запису саме міським відділом ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької області у 2025 році, що розташований на тимчасово окупованій території, яка не контролюється владою України.

У зв`язку з такими обставинами заявник не може зареєструвати смерть батька та отримати свідоцтва про його смерть, яке б відповідало вимогам законодавства України та було чинними у всіх органах підпорядкованих українській владі та визнавалось у всіх європейських країнах світу, інакше ніж на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Оформлення свідоцтва про смерть потрібно для звернення до нотаріуса для подальшого оформлення свого права на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті батька. Тобто наразі заявниця не може реалізувати свої майнові та немайнові права.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Дуванова Л.Л. (діє на підставі ордера серії ВВ № 1046028 від 07.02.2025р.) надали до суду заяви, в якій просять розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чигринець Ю.Ю. у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила вирішити питання про виключення Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) як заінтересованої особи.

Представник Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стародуб С. у судове засідання не з`явилась, направила заяву, в якій зазначила, що враховуючи вимоги частини третьої статті 131 ЦПК України, просить справу розглянути без участі представника відділу, у зв`язку з тим, що Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не заявляє самостійних вимог на предмет розгляду та не оспорює права заявника.

Також просять звернути увагу, що місце смерті померлого Російська Федерація, Республіка Адигея, місто Майкоп, а реєстрацію поновленого актового запису проводить міський відділ ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької області.

Стосовно заяви заінтересованої особи - Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення відділу зі складу заінтересованих осіб, зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 42 та ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Заінтересованими особами є особи, які беруть участь у справі та які мають юридичну заінтересованість. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Згідно із п. 3 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника.

Отже, заявник може звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням про реєстрацію акта цивільного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком заявниці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції 05.02.2015р. повторно (а.с. 15).

Внаслідок укладання шлюбу, прізвище позивача змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 10.09.2014р. повторно (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 років помер ОСОБА_3 , який був зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20 23).

Факт смерті був засвідчений медичною установою в м. Майкоп, про що видано медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р. Причина смерті: шок кардіогенний, інфаркт міокарда, трансмуральний передньосептальний.

22.01.2025р. актовий запис про смерть ОСОБА_3 поновлено та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 19).

Маючи в наявності фотокопію медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р. та копію свідоцтва по смерть, виданого в тимчасово окупованому українському місті Маріуполь, органами непідконтрольними владі України, представник заявниці, адвокат Дуванова Л.Л., 26.03.2025р. звернулася до Броварського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видачі свідоцтва про смерть державного зразка.

Проте, 28.03.2025р. отримала відмову № 650/30.10-31-а, у зв`язку з тим, що відсутні підстави для державної реєстрації смерті ОСОБА_3 . У межах своїх компетенцій, Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) роз`яснив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19 Конституції України (норми якої мають найвищу юридичну силу та є нормами прямої дії), органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти, виключно, у межах своїх повноважень, у порядку та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон) встановлено правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною третьою статті 49 Цивільного кодексу України встановлено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

До того ж, частиною другою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон) закріплено, крім іншого, що державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частиною першою статті 12 Закону визначено, що внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до пункту 1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010р. № 3307/5), підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Майкоп, Республіка Адигея, Російська Федерація, поновлено 22.01.2025р. міським відділом ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької області, про що складено актовий запис про смерть № 15 та видано відповідне свідоцтво про смерть № НОМЕР_6 .

Смерть настала в 2023 році м. Майкоп, Республіка Адигея, Російська Федерація, а актовий запис поновлюється міським відділом ЗАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької області в 2025 році, що розташований на тимчасово окупованій території, яка не контролюється владою України.

А отже відсутні підстави для проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_3 (а.с. 27 29).

Правові підстави ухваленого рішення.

Після повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022р., Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні»; із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Наразі воєнний стан по всій території України продовжено до 09.05.2025р. Згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. за №376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, яким визначено, що саме з 24.02.2022р. і по сьогодні вся територія міста Маріуполя Донецької області є окупованою.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантовано захист прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, зокрема частина 6 статті 5 цього закону визначає, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Відповідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р., статтею 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022р. набрав чинності Закон України від 01.12.2022р. №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р.». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993р. та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997р. та вихід України з Конвенції від 22.01.1993р. та Протоколу від 28.03.1997р. Виходячи з вище викладено, медичне свідоцтво про смерть серії 79 № 223010586 від 16.10.2023р., видане на території країни-агресора, після повномасштабного вторгнення, після зупинення дії Конвенції від 22.01.1993р. та Протоколу від 28.03.1997р., не користується силою офіційних документів на території України.

Таким чином, з огляду на збройний конфлікт між рф та Україною заявниця позбавлена фізичної можливості як на звернення за оригіналом свідоцтва про смерть на території держави-агресора, так і на апостилювання цього документа відповідними органами рф, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р., рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а лише є підставою для їх одержання.

Згідно з роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Необхідно врахувати практику Міжнародного суду ООН у якій сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р., §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р., §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016р., §142).

Виходячи з вище викладеного, прошу Суд застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території у мене істотно обмежені, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки моїх прав, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлення факту смерті батька заявниці ОСОБА_3 створить юридичні наслідки та надасть можливість оформити спадщину.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

На викладеного, наявні підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ярославль, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті - м. Майкоп, Республіка Адигея, Російська Федерація, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 72 роки, причина смерті: шок кардіогенний, інфаркт міокарда, трансмуральний передньосептальний.

Керуючись статтями 247, 258, 265, 293, 316, 317, 319, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на території іноземної держави - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ярославль, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце смерті - м. Майкоп, Республіка Адигея, Російська Федерація, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 72 роки, причина смерті: шок кардіогенний, інфаркт міокарда, трансмуральний передньосептальний, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

Рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті особи.

Рішення допустити до негайного виконання. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27 травня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова