Єдиний унікальний номер 211/3682/25
Номер провадження 2/211/1834/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

за головуванням судді Гонтар А.Л.

з участю секретаря судового засідання Гаркушиної Я.С. представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованності по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_2 , 10 квітня 2025 р. звернувся в Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованності по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що з квтня 2021року по 30 вересня 2024 року він працював на посаді головного архітектора проекту у ФОП ОСОБА_3 . Згідно з наказом № 13-к від 27.09.2024 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням .

Але при звільненні відповідач не виплатив йому усіх належних сум, а саме, заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку .

Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 61300 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі гривень.

Стягнути з ФОП ОСОБА_3 на його користь середній заробіток за затримку видачі заробітної плати у сумі 46222,80 коп., моральну шкоду у сумі 100000 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 20000 грн. (а.с.1-8).

На підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року провадження у справі було відкрито та справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 05 травня 2025 року (а.с.62-63).

Позивач ОСОБА_2 не з`явився у судове засідання, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності,позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві (а.с.7).

Представник позивача з`явилась у судове засідання, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином.

З огляду на вимоги, зазначені у ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У частині 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

У статті 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Згідно із вимогами передбаченими у ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, у трудової книжці, заповненою 20 жовтня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено, що позивач у період з 01 квітня 2021 року по 30 вересня 2024 року працював у ФОП " ОСОБА_3 " на посаді головного архітектору проєкту, наказ №2-к від 31 березня 2021 року про прийняття на роботу та наказ № 13-к від 27 вересня 2024 року про звільнення (а.с. 25).

Також 31 березня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 2 про прийняття позивача на роботу на посаду головного архітектору проєкту, розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, час виконання робіт з 08:00 по 17:00, субота, неділя -вихидні (а.с.15-16).

Позивача було звільнено 27 вересня 2024 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №13-к від 27 вересня 2024 року).

Відповідно до довідки про доходи, виданої 26 липня 2024 року ФОП ОСОБА_3 , вказано, що ОСОБА_2 працює на підприємстві з 01 квітня 2021 року, заробітна плата за квітень-червень 2024 року нарахована у розмірі 24000 грн., за місяць нарахований дохід 8000 грн., до виплати 6440 грн. (а.с.20).

Згідно із позовними вимогами позивач вказав, що відповідач не виплатив йому заробітну плату за січень-вересень 2024 року. Оскільки, відповідно до довідки про доходи заробітна плата до виплати складає щомісяці 8000 грн., то за зазначений період заборгованість по заробітної плати є 72000 грн.

Як вбачається із роздруківки особового рахунку в АТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_2 він частково отримував заробітну плату на рахунок у грудні, листопаді, вересні 2024 року, таким чином залишок невиплаченої заробіної плати стаовить 61300 грн.

Щодо компенсації за невикористану відпустку, то її розмір 28219,64 грн.

Відповідачем не надано до суду доказів на відсутність заборгованості перед позивачем за період з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року. Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість позивачу відповідачем не виплачена.

У частині 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оскільки позивачу в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать йому від ФОП " ОСОБА_3 ", зокрема заробітну плату, з відповідача на користь ОСОБА_4 треба стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 89519,64 грн. з утримання податку й інших обов`язкових платежів, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 46222,80 грн. з утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями, зазначеними у статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частини першої статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

З огляду на позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Оскільки відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу добровільно всі суми, що належать йому від підприємства, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Суд вважає, що відповідачем були порушені законні права позивача, які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації життя.

Зважаючи на ступінь моральних страждань позивача, розмір заборгованості по заробітної платі, суд вважає можливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Щодо стягнення позивачем судових витрат на правову допомогу, суд, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

У частині 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частинах 3,4,8 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на таке:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Гудимою Т.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03 березня 2016 року № 3032) на підставі договору від 13 грудня 2024 року № 13/12/24, відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами.

Надання правових послуг підтверджено актом № 1 щодо виконання робіт та квитанцією про оплату послуг у розмірі 20000 грн.

Отже суд висновує, що з відповідача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року у сумі 61300 грн., компенсацію за невикористану відпустку 28219,64 грн. з утримання податку й інших обов`язкових платежів, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 46222,80 грн. з утримання податку й інших обов`язкових платежів, моральну шкоду у розмірі 100000 грн., витрати на правову допомогу 20000 грн.

Оскільки суд задовольнив повністю позовні вимоги, то з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 3633, 60 грн.

Керуючись статтями 12,13,81,89,258,259,263-265 ЦПК України, 36,47,94,110,116,117 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованності по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку,та моральну шкоду задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) суму заборгованості із заробітної плати та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 89519 (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`ятнадцать) гривень 64 коп., середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 46222 (сорок шість тисяч двісті двадцять дві) гривні 80 коп. з утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за серпень 2024 року у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню, в іншій частині - після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 100000 (ста тисяч) грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2025року.

Суддя: А.Л.Гонтар