Провадження № 2/201/698/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сідельника Є.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи : приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко І.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. вчинено виконавчий напис № 120 про звернення стягнення на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,04 га, кадастровий номер :03:267:0064 з цільовим призначенням обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які передано в іпотеку в забезпечення виконання боргових зобов`язань за договором позики, укладеним 22 вересня 2020 року між нею та відповідачем.

Між тим, сума та строк, за який провадиться стягнення в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса не відповідають дійсності, тобто заборгованість є спірною.

За таких обставин, в силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 ч. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону, а тому вона змушена звернутись до суду.

Просила виконавчий напис нотаріуса № 1020, виданий 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та стягнення плати за вчинення виконавчого напису в сумі 41715 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню (т.1, а.с.1-2).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2024 року дана цивільна справа передана для розгляду судді Куць О.О. (т.1, а.с. 27).

Ухвалою судді від 09 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи по суті (т.1, а.с. 28-29).

25 жовтня 2024 року представник відповідача адвокат Гейко В.І. через систему «Електронний суд» направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив щодо безпідставності доводів ОСОБА_1 про те, що наявність спірної заборгованості є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наголошував, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, позивачем не доведено яким чином оскаржуваний виконавчий напис порушує її права, що є самостійною підставою у відмови у задоволенні позову.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати професійну правничу допомогу в сумі 40000 грн., зазначивши, що докази остаточного розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (т.1, а.с. 54-64).

05 листопада 2024 року третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. подала до суду пояснення, в яких вказала, що вчинений нею виконавчий напис відповідає нормам Закону України «Про нотаріат» та вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, при цьому зауважила, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку (т.1, а.с.71).

Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. завірені належним чином копії виконавчого напису № 1020, виданого 01 серпня 2024 року, а також документів, на підставі яких зазначений виконавчий напис був вчинений (т.1, а.с. 91-92).

На виконання вимог вищевказаної ухвали, 10 січня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. були направлені вищевказані документи (т.1, а.с. 169-188).

08 квітня 2025 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. повторно направила до суду завірені належним чином копії виконавчого напису № 1020, виданого 01 серпня 2024 року, а також документи, на підставі яких зазначений виконавчий напис був вчинений, вказавши, що під час копіювання документів помилково не були зроблені ксерокопії повідомлення про усунення порушень, а також інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів ідентифікатор № 215794237 від 01 серпня 2024 року (т.2, а.с. 17-39).

01 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 направила до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що в силу ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 ч. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону, оскільки сума та строк, за який проводиться стягнення в оскаржуваному виконавчому написі не відповідають дійсності, тобто заборгованість є спірною. Крім того, позивач вказувала, що вона не отримувала письмову вимогу із попередженням іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просила задовольнити її позовну заяву та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 1020, виданий 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л., про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та стягнення плати за вчинення виконавчого напису в сумі 41715 грн. (т.2, а.с. 90-94).

14 травня 2025 року до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Гейко В.І. вказував, що матеріали даної цивільної справи містять надані приватним нотаріусом ДМНО Стаднік І.Л. документи, серед яких наявна вимога позикодавця про усунення порушень умов договору позики та докази направлення її позивачеві, а тому аргументи ОСОБА_1 , викладені в уточненій позовній заяві, є неспроможними. Відтак, на переконання відповідача, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Ухвалою суду від 28 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Жура Н.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала, просила визнати таким, що не підлягає виконанню оспорюваний виконавчий напис, з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача - адвокат Гейко В.І. просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л. у судове засідання не з`явилась, у письмових поясненнях просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду (т.1, а.с.71).

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко І. В. у судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що 22 вересня 2020 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач передав, а позичальник прийняла у власність 154000 доларів США, що еквівалентно 4343138,80 грн. згідно з офіційним обмінним курсом, встановленим НБУ на день посвідчення цього договору, строком на 1 рік і 6 місяців, а саме з 22 вересня 2020 року по 22 березня 2022 року включно (п.1 Договору) (т.2, а.с. 26-27).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики, 22 вересня 2020 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в заставу ОСОБА_2 належне їй на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,04 га за цієї ж адресою (т.2, а.с.28-29).

01 серпня 2024 року приватний нотаріус ДМНО Стаднік І.Л. вчинила виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_2 за договором позики від 22 вересня 2020 року. Неповернута сума позики 103000 грн. Крім того пропонується стягнути з ОСОБА_1 плату, сплачену іпотекодержателем за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 41715 грн.. а всього: 103000 доларів США та 41715 грн. Строк, за який проводиться стягнення з 23 березня 2022 року по 01 серпня 2024 року (т.2, а.с. 18).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Відповідно до п. 1-1 наведеного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі №6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

У спірному виконавчому написі сума заборгованості складає 103000 доларів США, однак жодних доказів стосовно розрахунку саме такої суми заборгованості відповідачем суду не надано.

Як вбачається з пункту 2 договору позики, суму позики у розмірі 154000 доларів США позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 22 березня 2022 року щомісячними платежами по 3000 доларів США, а до 22 березня 2023 року включно 103000 доларів США.

Вказано, що кожний із розрахунків буде підтверджений розпискою позикодавця. Остаточний розрахунок буде підтверджений заявою позикодавця, справжність підпису якого повинен бути засвідчений нотаріально. Наявність розписок та заяви підтверджує виконання позичальником свого грошового зобов`язання (т.2, а.с. 26-27).

Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала щодо наявності між нею та відповідачем спору щодо розміру заборгованості за договором позики.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача документи щодо здійснення часткового погашення заборгованості (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем є безспірним.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, відповідач підписав розписку щодо отримання від позивача 45000 доларів США в рахунок отримання позики (т.1 а.с. 242).

В свою чергу позивач наголошувала, що повернута сума коштів є значно більшою.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною першоюстатті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи по суті даний спір, суд дійшов висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 1020, виданого 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І. Л.

В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1816, 80 грн. (т.1, а.с.26).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141, 209, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Ірина Леонідівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Дашко Ігор Валерійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 1020, виданий 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік Іриною Леонідівною про звернення стягнення на нерухоме майно домоволодіння та земельну ділянку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та стягнення з ОСОБА_1 плати за вчинення виконавчого напису в сумі 41715 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1816,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Куць