Справа № 752/4056/24
Провадження № 2/752/962/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Зінченка Д.В.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- Натина А.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві заяву представника відповідача - адвоката Натини А.О. про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку та способів його участі, як батька, у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

1) щоденне необмежене спілкування батька з сином засобами зв`язку (телефон, планшет, комп`ютер) за виключенням часу для навчання та перебування на гуртах, додаткових заняттях, інших розвиваючих програмах.

2) на період до вступу сина у школу та відсутності власного телефону, щоденне спілкування батька з сином засобами відеозв`язку (телефон, планшет, комп`ютер) забезпечує мама тривалістю не менше 15 хвилин на добу;

3) два дні на тиждень, а за згодою матері щодня, по закінченню навчального дня (залежно від графіку навчального або дошкільного закладу та розкладу гуртків, додаткових занять тощо) до 20:00 години без присутності матері із можливістю забирати дитину з дитячого садочку, школи.

У такому випадку батько забезпечує виконання домашніх завдань, участь у гуртках, конкурсах, олімпіадах, змаганнях тощо.

4) кожні другі та треті вихідні місяця з 20:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері з відвідуванням місць дитячих розваг та відпочинку, а також з можливістю виїзду у інше місто, а за згодою матері за кордон, за виключенням необхідності участі дитини у змаганнях, олімпіадах, конкурсах тощо;

5) щороку друга половина літніх канікул у період з 01 серпня по 30 серпня; половина зимових канікул з розрахунку почерговості (перший рік - перша половина, наступного року друга половина);

6) кожні другі осінні канікули та кожні другі весняні канікули (тобто щороку по черзі).

Канікули син з батьком провадять без присутності матері, за місцем вибору батька, а в подальшому, також, за вибором сина, з можливістю виїзду у інше місто, а за згодою матері за кордон.

7) кожне друге державне свято та день народження сина батько з сином проводять у день свята, а також Різдво, Пасха, день народження сина та день народження батька, у разі якщо не припадають на кожне друге свято - на наступний день без присутності матері або день у день у присутності матері, за вибором батька, а в подальшому також за вибором сина.

8) при виборі навчального закладу (дошкільного, школи), гуртків, додаткових занять, репетирові тощо мати зобов`язується повідомляти батьки та у разі його заперечення щодо такого закладу, обирати інший;

9) у разі зміни матір`ю постійного місця проживання сина негайно повідомляти батька про його нове місце проживання;

Мати зобов`язується регулярно повідомляти батька про стан здоров`я сина та за необхідності (можливості) надавати можливість батькові провідувати сина у разі, якщо той хворіє.

Позов був зареєстрований судом 23 лютого 2024 року та відповідно до ст.33 ЦПК України був визанечний склад суду.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року в спаві було відкрито провадження за парвилами загального позовного провадження

15 березня 2024 року відповідач подала заяву про закриття провадження у справі в порядку ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 05 липня 2024 року в задоволенні заяви та закритті провадження в справі було відмовлено.

30 жовтня 2024 року представник відповідача повторно подав заяву про закриття провадження в справі, посилаючись на те, що існують нові обставини в справі, які є підставою для закриття провадження в справі.

Заява обґрунтовується тим, що позивач при зверненні до суду посилався на наявність аналогічного спору у Відні, де йому визначено спосіб та участь у вихованні дитини.

З урахуванням цього вважає звернення позивача до Голосіївського районного суду м.Києва зловживанням процесуальними правами.

Згідно відповіді Районного суду Внутрішнього міста Відень від 09 жовтня 2024 року, позивач 29 вересня 2022 року подав до Віденського суду заяву про одноосібну опіку та 06 жовтня 2022 року заяву про регулювання права на контакт з дитиною.

З цього випливає, що питання, ініційоване позивачем у Голосіївському районному суді м.Києва, було розпочато в Віденському суді набагато раніше, ніж позов до суду в Україні.

Даний спір у Відні вирішено, однак у рішенні суду зазначено, що позивач сам розірвав контакти з дитиною, більше року не може здійснювати опіку над дитиною та не виконує своїх зобов`язань щодо побачень з дитиною.

З урахуванням цього та приведеного аналізу п.5 ч.1 ст.2 Закону України « Про міжнародне приватне право» просить визнати та виконати рішення Районного суду Внутрішнього міста Відень.

Зазначає, що з точки зору ч.1 ст.3 Закону України « Про міжнародне приватне парво» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосуються правила цього міжнародного договору.

Зазначив також, що відповідачка з 2022 року проживає в Республіці Австрія, позивач також має там орендоване житло, а тому вважає обґрунтованим той факт, що саме суд в Австрії має розглядати цей спір.

Станом на сьогоднішній день в справі 8Ps3/22w-120, яка розглядалась в Районному суді Внутрішнього міста Відень є рішення, яким врегульовано питання участі позивача, як батька, в спілкуванні з дитиною.

Таким чином вважає, що є рішення, яке просить визнати державу Україну.

Зазначає також, що відповідно до ч.4 ст.24 Закону України « Про міжнародне приватне право» опіка (піклування), встановлена над громадянами України, які проживають за межами України, визнається дійсною в Україні, якщо проти встановлення опіки (піклування) або проти її визнання немає законних заперечень відповідної консульської установи або дипломатичного представництва України.

Такі заперечення в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що при відкритті провадження в справі Голосіївський районний суд м.Києва не мав приведеної ним у заяві інформації, яка б давала підстави для відмови в відкритті провадження на підставі ст.186 ЦПК України, просить задовольнити заяву з підстав, визначених ст. 255 ЦПК України, та закрити провадження в справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заяву підтримав.

Позивач та його представник заперечували проти закриття провадження в справі з підстав, викладених у поданих до суду запереченнях.

Зазначають, що у матеріалах справи наявні докази, попередньо подані позивачем, що не досліджувалися Віденським судом Республіки Австрія у зв`язку з їхньою відсутністю на момент розгляду справи, однак мають значення для вирішення справи та заслуговують оцінки суду.

Вважають, що у межах даного спору пред`явлені позивачем вимоги є відмінними від тих, щодо яких Віденський суд Республіки Австрія ухвалив рішення 07 грудня 2022 року у справі № 8 Ps 36/22w-14.

У справах, що розглядаються Віденським судом Республіки Австрія № 8 Ps 36/22w-14 та Голосіївським районним судом м. Києва752/4056/24 збігаються лише сторони, при цьому з відмінністю процесуального статусу, у той час як підстави та предмет позову різні.

Предметом розгляду в справі № 8 Ps 36/22w-14 в частині рішення Віденського суду Республіки Австрія від 07 грудня 2022 року, є вжиття забезпечувальних заходів в частині тимчасової організації спілкування батька з сином.

Вважають, що наявність лише збігу сторін недостатньо для закриття провадження у справі.

Проаналізувавши вимоги Цивільного процесуального кодексу України в частині підстав та предмету позову, а також судову практику про підстави для закриття провадження в справі, просять відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви та закриття провадження в справ, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст. 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Поняття іноземного елемента визначено в п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Предметом спору сторін у даній справі є встановлення способів участі позивача в спілкуванні та вихованні дитини.

Судом встановлено, не спростовується сторонами та підтверджується матеріалами справи, сторони в березні 2022 року виїхали з України та оселилися в м.Відні.

В провадженні Районного суду Внутрішнього міста Відень з вересня 2022 року перебувало ряд спорів між сторонами.

З підтвердження Районного суду Внутрішнього міста Відень від 09 жовтня 2024 року вбачається, що 26 вересня 2022 року позивач подав до суду заяву про одноосібну опіку над дитиною, а 06 жовтня 2022 року заяву про регулювання прав на контакт з дитиною.

07 грудня 2022 року було прийнято рішення про тимчасове врегулювання права на контакт, однак батько дитини не дотримався цього тимчасового розпорядження.

Остаточне рішення щодо прав на контакт судом не прийнято.

( т.2, а.с.13 об. )

Тобто, проживаючи в Республіці Австрія сторонами ініціювалося ряд судових процесів, у тому числі питання про опіку над дитиною та визначення способів участі позивача в вихованні дитини (право на контакт).

Позивачем не заперечується, що після винесення судом рішення 07 грудня 2022 року про тимчасове врегулювання цього права, рішення суду виконувалося і він спілкувався з дитиною.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей, крім випадків, передбачених статтями 67, 67-1, 67-4 цього Закону, визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Частиною 1 ст.75 Закону встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26 квітня 2022 року в справі № 200/421/19, вирішуючи питання про підсудність цивільних справ з іноземним елементом, судам слід враховувати не тільки норми внутрішньодержавного права, але й колізійні норми, які містяться в конвенціях і двосторонніх договорах України та інших держав про правову допомогу.

Згідно з ч.2. ст.2 ЦПК України правила про підсудність, передбачені в міжнародних договорах, мають пріоритет перед нормами внутрішнього права.

Норми права про розмежування підсудності містяться переважно у двосторонніх договорах про правові відносини і правову допомогу у цивільних справах.

Також у міжнародних договорах про правову допомогу містяться спеціальні норми про підсудність окремих категорій справ, де передбачається застосування комбінованих критеріїв: громадянства, місця проживання сторін, місцезнаходження майна.

Правила про визначення міжнародної підсудності за законодавством України застосовуються, якщо міжнародним договором не встановлено інші правила.

Справи з іноземним елементом підсудні судам України у разі застосування сторонами договірної підсудності.

Домовленість сторін щодо підсудності має бути досягнута у письмовій формі.

Якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи судам України, спір підлягає вирішенню в судах загальної юрисдикції України (пункт 1 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") з урахуванням вимог глави 1 розділу III та статті 414 ЦПК.

Відкриваючи провадження у справі, суд має з`ясувати, чи була досягнута договірна підсудність між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження закривається з підстав, визначених п. 1 ч.1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 квітня 2022 року у справі №200/421/19, суди повинні застосувати п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та закривати провадження в справі, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України, а не вирішувати справу по суті із одночасним зазначенням про непідсудність національним судам України таких вимог.

З урахуванням викладеного, звернення позивача до Голосіївського районного суду м.Києва в лютому 2024 року, тобто в період знаходження аналогічного спору сторін у провадженні Районного суду Внутрішнього міста Відень з жовтня 2022 року, відсутність такої інформації у суду при вирішенні питання про відкриття провадження в справі, провадження в справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.255 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною закритти.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя К.В. Машкевич