Справа № 369/7875/23
Провадження № 2/369/675/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7875/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету та висновку комісії з питань захисту прав дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/7875/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету та висновку комісії з питань захисту прав дитини.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області 03.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що вважає, що невжиття заходів забезпечення мого позову шляхом зупинення дії Рішення № 7/25 може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення моїх порушених прав та законних інтересів, а головне найкращих інтересів мого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та створити умови для завдання йому психологічної травми. Необхідність вжиття таких заходів обґрунтовується наступним:

1. Оскаржуване Рішення № 7/25 є індивідуальним актом, який безпосередньо стосується прав та інтересів дитини та батьківських прав заявника. Наразі це Рішення є чинним та формально визначає місце проживання сина заявника з матір`ю, ОСОБА_2 . Однак, як зазначено у позовній заяві та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, це Рішення, на думку ОСОБА_1 було прийнято з порушеннями, без належного врахування всіх обставин та, головне, найкращих інтересів дитини.

2. Існує реальна загроза порушення прав дитини та ускладнення виконання майбутнього рішення суду, що підтверджується висновками судових психологічних експертиз та попередніми діями Третьої особи. Син, ОСОБА_3 , з початку грудня 2023 року фактично проживає з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його повному утриманні.

3. Якщо Рішення № 7/25 не буде зупинено, ОСОБА_2 може спробувати на його підставі примусово змінити місце проживання дитини. Така загроза є цілком реальною, враховуючи попередні дії Третьої особи.

Заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії Рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 369/7875/23.

За правилами ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК; а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник з сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області про скасування та визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 », а в заяві про забезпечення позову просить суд забезпечити позов шляхом зупинення дії Рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 369/7875/23.

Суд наголошує, що частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що обраний спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області № 7/25 від 09 березня 2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, громадянкою ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 369/7875/23, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України, а відтак у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову суд відмовляє.

Суд зазначає, що кожен із батьків на час вирішення справи має право на особисте спілкування з дитиною, другий з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 369/7875/23 за позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету та висновку комісії з питань захисту прав дитини, - відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу складено та підписано: 03.06.2025 року

Суддя А.В. Янченко