Справа № 462/8477/24 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А. І.
Провадження № 22-ц/811/222/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Басика А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 01січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 01 січня 2025 року клопотання уповноваженого представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» адвоката Єрмакової Х.Р. задоволено частково.

Провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрито.

У задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в частині повернення сплаченого судового збору відмовлено.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 01 січня 2025 року в частині відмови у поверненні сплаченого судового збору оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

В апеляційній скарзі покликається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви позивача чи його представника про відмову від позову, відтак висновок суду про відмову позивача від позову є помилковим. Вказує, що у довіреності, виданій адвокату Христині Єрмаковій на представництво його інтересів в суді, відсутні повноваження представника на вчинення відмови від позову у даній справі. Стверджує, що у разі закриття провадження у справі сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Зазначає, що оскільки позивач не відмовлявся від позову, суд, закривши провадження у справі, повинен був повернути сплачений судовий збір. Вважає, що розширене тлумачення судом заяви про закриття провадження як подання заяви про відмову від позову, є безпідставним, оскільки відмова від позову є виключним правом позивача, яке не може реалізовувати жоден інший учасник судового процесу.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 01 січня 2025 року в частині відмови у поверненні Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» сплаченого судового збору, та ухвалити нове судове рішення, яким вимогу щодо повернення сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. задовольнити повністю та здійснити розподіл судових витрат.

З апеляційної скарги вбачається, що ухвала суду оскаржується лише в частині відмови у поверненні судового збору, а відтак, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» Басика А.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підстави для закриття провадження у справі визначені в статті 255 ЦКП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

З матеріалів справ вбачається, що звертаючись з позовними вимогами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 5110,20 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по вересень 2024 року.

Ухвалою судді Залізничного районного суду від 08 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26 грудня 2024 року, тобто після відкриття провадження у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» подало клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 та від та від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц.

Отже, сама по собі сплата відповідачем заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу після відкриття провадження у справі не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Разом з тим, правовою підставою закриття провадження у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в поданому ним клопотанні вказало відсутність предмета спору.

Однак, фактичний зміст вищезазначеного клопотання свідчить про відмову позивача від позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Задовольняючи частково клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відмовився від позову, а відтак суд керувався пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, тоді як позивачем подано заяву про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» не оскаржує в апеляційному порядку ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 01 січня 2025 року в частині закриття провадження у справі, що свідчить про те, що позивач погодився з її мотивами, зокрема щодо визначеної нею правової підстави закриття провадження у справі відмова позивача від позову.

Загальними правилами розподілу судових витрат у вигляді судового збору передбачено, що такі витрати можуть бути покладені судом на самого платника судового збору, або на іншу сторону, або відшкодовані з державного бюджету особі, яка його сплатила.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Питання повернення судового збору врегульовано статтею 7 Закон України «Про судовий збір», яка містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких сплачена сума судового збору за ухвалою суду повертається з державного бюджету особі, яка його сплатила.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі закрито у зв`язку відмовою позивача від позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивача не виникло право на повернення сплаченого судового збору на підставі статті 7 Закону України «Про судовий збір», яка містить вичерпний перелік підстав для повернення судового збору.

У випадку, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позов, як підстава для відшкодування судових витрат застосовується частина 3 статті 142 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався із заявою про стягнення понесених ним витрат у виді сплати судового збору за подання позову з відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повернення позивачу сплаченого ним судового збору за подання позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що закриття провадження у справі є підставою для повернення сплаченої суми судового збору, не заслуговують на увагу, оскільки положення пункту 5 частини й статті 7 Закону України «Про судовий збір» виключають можливість повернення судового збору у випадку, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Інші доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 01 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.