Провадження № 22-ц/812/781/25 Суддя першої інстанції Сухаревич З.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2025 року м. Миколаїв Справа № 487/2156/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представниці відповідача Черкасової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про припинення іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (далі ПАТ «МТБ Банк», Банк) про припинення іпотеки.

Позов обґрунтовували тим, що 17 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі ВАТ «Морський транспортний банк») та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 187/RN у сумі 62 400 доларів США під 11,9% річних на строк до 16 квітня 2018 року.

У забезпечення виконання вказаного зобов`язання між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 17 квітня 2008 року № 252rN та договір іпотеки, за яким позичальник та поручитель передали кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці.

12 листопада 2010 року ВАТ «Морський транспортний банк» змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Марфин Банк» (далі ПАТ «Марфін Банк»), а 06 березня 2018 року на ПАТ «МТБ Банк».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року у справі № 487/3112/15-ц вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року №187/RN, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31 624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38 921 грн 75 коп., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3 893 грн 20 коп., штрафу у розмірі 7 506 грн 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 827 грн з кожного.

13 січня 2016 року видані виконавчі листи, а 25 лютого 2016 року Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві та 19 вересня 2016 року Інгульським ВДВС у місті Миколаєві відкриті відповідні виконавчі провадження № 50295052 щодо ОСОБА_1 та № 52270157 щодо ОСОБА_3 .

29 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про неплатоспроможність боржника фізичної особи.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року затверджено план реструктуризації боргів боржника, який боржник виконав 14 грудня 2023 року та ухвалою від 26 січня 2024 року у справі № 915/864/20 звільнено ОСОБА_1 від боргів, включаючи й борги за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, визнано погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню.

Позивачі вважають, що розмір кредитної заборгованості змінено шляхом реструктуризації боргу на підстави ухвали Господарського суду, якою встановлений новий спосіб та порядок виконання кредитного зобов`язання. Позивачі вважають, що боржник повністю достроково виконав обов`язок з повернення кредиту виконавши план реструктуризації, за відсутністю якого слід вважати припиненим право кредитора вимагати від боржника такого обов`язку, тобто припиняє кредитне зобов`язання в цілому та припиняється іпотека.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд припинити іпотеку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69.3 кв м., житловою площею 39.2 кв м. надану за договором іпотеки від 17 квітня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачами не доведено припинення зобов`язань за кредитним договором та виконання рішення суду у повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі неодноразово звертали увагу суду та просили надати правову оцінку їх доводам про те, що у цій справі зміна кредитного зобов`язання відбулась за спеціальною процедурою визначеною пунктом 5 «Прикінцевих та перехідних положень» КУзПБ, особливість якої, крім іншого, полягає у тому, що нею не передбачена можливість застосування правових наслідків визначених частиною 6 статті 127 КУзПБ, які настають відносно права вимоги кредитора до третіх осіб у разі непогодження кредитором плату реструктуризації боргів.

Вказаний довід позивачів ґрунтується на абзаці 18 пункт 5 «Прикінцевих та перехідних положень» КУзПБ, суть якого полягає в тому, що єдиний кредитор, який не згодний з планом реструктуризації боргів боржника, зобов`язаний довести у суді, що цей план не відповідає КУзПБ, інакше такий план вважається підтриманим кредитором, що фактично встановлює презумпцію згоди кредитора на план реструктуризації боргів затверджений судом в порядку встановленому пунктом 5 «Прикінцевих та перехідних положень» КУзПБ.

Суд першої інстанції вказані посилання позивачів залишив без розгляду, жодних висновків щодо їх відхилення рішення суду не містить.

В обґрунтування оскарженого рішення судом були застосовані виключно норми частини 6 статті 127 КУзПБ без будь яких мотивів щодо відхилення доводів позивачів про неможливість їх застосування з урахуванням особливостей правовідносин.

Вимоги позову були обґрунтовані неможливістю застосування до даних правовідносин положень частини 4 статті 593 ЦК України. Вказаний довід позивачів також був залишений судом без уваги, у цій частині судом не відображено жодних висновків в мотивах оскаржуваного рішення, тоді як на думку позивачів, саме застосування положень частини 4 статті 593 ЦК України є визначальним для правильного вирішення справи.

Від ПАТ «МТБ Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач зазначав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, жодним чином не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції та апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 17 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 187/RN у сумі 62 400 доларів США під 11,9% річних на строк до 16 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 17 квітня 2008 року № 252rN за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник.

Також 17 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки в забезпечення виконання позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 серпня 2008 року № 187/RN. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року було стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31 624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38 921 грн 75 коп., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3 893 грн 20 коп., штрафу у розмірі 7 506 грн 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 827 грн з кожного.

Відмовлено за необґрунтованістю у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 , про визнання поруки припиненою та ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про внесення змін до кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі № 915/864/20 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року визнано вимоги ПАТ «МТБ Банк» до боржника ОСОБА_1 у розмірі 822 823.66 грн, що складаються з: вимог, забезпечених іпотекою майна фізичної особи боржника в сумі 406 700 грн; конкурсних вимог в сумі 416 123.66 грн (судовий збір за рішенням суду в сумі 1 827,00 грн та вимоги, не забезпечені заставою в сумі 414 296.66 грн); решту кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до боржника відхилено; зобов`язано керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Крикуна В.Б. включити вимоги кредитора до боржника в сумі 822 823.66 грн до реєстру вимог кредиторів боржника, а також провести збори кредиторів.

Постановою від 15 березня 2021 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19 березня 2021 року) Південно-західний апеляційний господарський суд постановив про часткове задоволення апеляційної скарги кредитора, змінив пункт перший резолютивної частини рішення суду першої інстанції з визнанням вимог кредитора до боржника в сумі 824 017 грн 66 коп., що складаються з вимог, забезпечених заставою майна Боржника, в сумі 406 700 грн 00 коп., з конкурсних вимог, не забезпечених заставою майна боржника, в сумі 417 317 грн 66 коп. та із судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника в сумі 3 938 грн 98 коп.; та залишив без змін ухвалу суду першої інстанції в іншій частині.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року залишено без задоволення касаційну скаргу ПАТ «МТБ Банк», постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 березня 2021 року та ухвалу Господарського Миколаївського області від 18 листопада 2020 року у справі № 915/864/20 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року у справі № 915/864/20 затверджено план реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 , поданий 11 серпня 2023 року в редакції додатку до заяви боржника від 03 листопада 2023 року.

Зокрема, господарський суд, виходячи з бази розрахунку граничного розміру вимог забезпеченого кредитора у сумі 813 400 грн (оціночна вартість предмету іпотеки), зробив висновок, що розмір вимог кредитора підлягає зменшенню на 71,02 %, а остаточний розмір реструктуризованого зобов`язання становить 235 723.32 грн = 813 400 - (813 400 х 71,02/100).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року було затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 14 серпня 2020 року; звільнено фізичну особу ОСОБА_1 від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених частиною 2 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства (відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; сплати аліментів; виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи); вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, постановлено вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню; провадження у справі № 915/864/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 закрито.

Закриваючи провадження у цій справі, господарський суд за результатами розгляду звіту про виконання плану реструктуризації боргів встановив, що боржник ОСОБА_1 здійснив погашення вимог кредитора в повному обсязі в сумі 235 723.32 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 14 грудня 2023 року № 37739899.

За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, що оскаржується відповідачами не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування:

витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки;

витрат на утримання і збереження предмета іпотеки;

витрат на страхування предмета іпотеки;

збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Приписами статті 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Як встановлено 17 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за яким іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 квітня 2008 року, зокрема, пеню та штраф, передбачені умовами кредитного договору за порушення зобов`язань за цим договором. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному.

Внаслідок порушення позикодавцем зобов`язань за кредитним договором від 17 квітня 2018 року кредитор достроково звернувся до суду за захистом своїм прав щодо повернення кредитних коштів. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року було стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 187/RN, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31 624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1 159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38 921 грн 75 коп., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3 893 грн 20 коп., штрафу у розмірі 7 506 грн 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1 827 грн з кожного.

Статтями 124 та 129-1 Конституції України проголошено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, обов`язковість судового рішення є однією зі складових принципу правової визначеності, а також реалізації в дії права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Особливості відновлення платоспроможності боржника, який є фізичною особою, визначено Книгою четвертою КУзПБ.

За частиною 2 статті 6 КУзПБ щодо боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника.

Регулювання процедури реструктуризації боргів боржника - фізичної особи (фізичної особи - підприємця) наведено в розділі ІІІ "Реструктуризація боргів боржника" Книги четвертої "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ (статті 124 - 129 Кодексу).

Стаття 124 КУзПБ встановлює загальні вимоги до плану реструктуризації боргів боржника, серед яких є вимоги до умов, що мають бути зазначені у цьому плані (частина друга), а частиною четвертою цієї статті також визначені загальні вимоги до виконання плану реструктуризації боргів боржника.

Тобто Книгою четвертою КУзПБ урегульовано умови й порядок здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржників (фізичних осіб) та реструктуризації заборгованості без розмежування її природи, підстав виникнення, складу заборгованості, суб`єктного та кількісного складу кредиторів тощо.

Водночас у пункті 5 КУзПБ розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ законодавець визначив особливості реструктуризації заборгованості фізичних осіб за кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою квартири/житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Отже, звернення боржника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність з урахуванням положень визначених пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" КУзПБ передбачає умовою їх застосування дотримання характерних лише для такої процедури вимог, закріплених в наведеній нормі для її запровадження щодо боржника.

Як встановлено матеріалами справи Господарським судом Миколаївської області протягом 2020 - 2024 року була проведена процедура реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 . Закриваючи провадження у цій справі, господарський суд за результатами розгляду звіту про виконання плану реструктуризації боргів встановив, що боржник ОСОБА_1 здійснив погашення вимог кредитора ПАТ «МТБ Банк» в повному обсязі в сумі 235 723.32 грн (сума, яку визначив господарський суд під час процедури реструктуризації боргів), про що свідчить платіжна інструкція від 14 грудня 2023 року № 37739899.

Між тим, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ, як зазначено в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року до розміру вимог зазначеного забезпеченого кредитора не включаються штрафи та пеня. З огляду на зазначене, грошові вимоги, визначені рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року щодо штрафу і пені не охоплювались процедурою реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_1 . Водночас розмір таких вимог було визначено Господарським судом Миколаївської області в ухвалі від 18 листопада 2020 року у розмірі 40 378.09 грн (за рішенням суду загальний розмір пені і штрафу 50 321.94 грн, погашено боржником 9 943.85 грн).

Зазначена сума боргу входить до основного боргу, оскільки передбачена умовами кредитного договору та забезпечується іпотечним майном, та на час звернення позивачів з вказаним позовом залишається не сплаченою, то на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутні підстави для припинення іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про застосування у справі, що переглядається, приписів частині 4 статті 593 ЦК України не можуть бути задоволені з огляду на те, що ліквідація боржника юридичної особи (про що йдеться в зазначеній нормі закону) - це припинення його існування після визнання його банкрутом. Проте процедура реструктуризації боргів боржника - фізичної особи - це процесуальний акт, що встановлює той факт, що особа не в змозі виконувати свої грошові зобов`язання. У цій справі така правова норма не підлягає застосуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо обґрунтовано мотивував свою відмову в задоволенні позовних вимог, не перевірив доводів позивачів щодо застосування норм матеріального права та висновків судових рішень Господарського суду Миколаївської області, а тому надав неповну оцінку таким доводам.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, яку слід викласти в редакції цієї постанови.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна судового рішення не вплинула на розмір судових витрат, то підстави для їх перерозподілу відсутні.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 березня 2025 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 04 червня 2025 року