Справа №345/872/25
Провадження № 2/345/639/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2025 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Сирко Й.Й., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-М» до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «АВТО-М» звернулося із позовом до відповідача про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в сумі 55467,39грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 29.05.2024 з вини відповідача транспортний засіб SCANIA 6440, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у власності позивача, отримав механічні ушкодження. Відповідач у справі не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та під час руху транспортного засобу MAN TGX 18.400, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив наїзд на належний позивачу транспортний засіб. Вина ОСОБА_1 встановлена постановою суду, який визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та не потребує окремого доказування Водночас, цивільна відповідальність винуватця за заподіяну шкоду перед третіми особами була застрахована відповідно до чинного на момент настання страхового випадку полісу № ЕР 218931522 у ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» 16.01.2024. Ліміт відповідальності страховика встановлений на рівні 160000грн. (щодо одного потерпілого) без встановленої франшизи. Згідно з інформацією страховика 31.05.2024 проведено огляд пошкоджено внаслідок ДТП транспортного засобу, за результатами якого складено звіт, а згодом виплачено страхове відшкодування у межах встановленого ліміту різними платежами в період часу з 03.01.2025 до 16.01.2025, що підтверджується документально. Відповідно до проведеної оцінки суми заподіяної шкоди її розмір склав 215 467,39 грн. Різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та оціненою в установленому порядку шкодою складає ціну позову. Просить стягнути з відповідача заподіяну шкоду в повному обсязі.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання.

08.04.2025 на адресу суду надійшов відзив, підписаний представником відповідача, адвокатом Остап`юком М.П., відповідно до змісту якого заявлені в справі позовні вимоги визнаються повністю попри те, що між сторонами у справі не вживалися заходи досудового врегулювання спору. Не заперечує щодо необхідності задоволення позову, однак просить враховувати, що половина сплаченого позивачем судового збору має бути йому повернута за рахунок Державного бюджету України. Також заявив клопотання про зменшення понесених ТзОВ «АВТО-М» витрат на професійну правничу допомогу з семи до однієї тисячі гривень.

На адресу суду не надходили заяви чи повідомлення сторін про мирне врегулювання спору, як і заяви щодо необхідності проведення судового засідання з викликом сторін.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та враховуючи наведені у заявах по суті справи аргументи сторін, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до приписів ч.1,4,5 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не приймає визнання позову відповідачем лише в тому разі, коли таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову суд постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 28.06.2024 (справа № 569/11662/24) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, який керуючи транспортним засобом MAN TGX 18.400, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, порушивши вимоги п.2.3.б,10.9 Правил дорожнього руху, здійснив наїзд на транспортний засіб SCANIA 6440, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до копії полісу № ЕР-218931522 від 16.01.2024, складеного на замовлення страховика фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Звіту від 31.08.2024 № 31-08-24 про оцінку матеріального збитку, завданої власнику транспортного засобу SCANIA 6440, д.н.з. НОМЕР_1 , при проведенні розрахунків на дату проведення оцінки значення матеріального збитку, завданого власнику зазначеного вище транспортного засобу з урахуванням податку на додану вартість (із ремонтною калькуляцією, вартістю запасних частин тощо) складає 215 467,39 грн.

Фактично сплачений ПрАТ «СК «Еталон» потерпілому в результаті ДТП розмір страхового відшкодування на загальну суму 167 000,00 грн. підтверджується платіжними інструкціями за період з 03.01.2025 до 16.01.2025, належним чином засвідченні копії яких додані до матеріалів справи разом із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 №1909-ІХ передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 чинного на дату настання дорожньо-транспортної пригоди згідно з обставинами цієї справи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-VI, (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28,29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З урахуванням відповідного законодавчого регулювання спірних правовідносин між сторонами в справі, позивачем доведено належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами обов`язок ОСОБА_1 відшкодувати на користь ТзОВ «АВТОМ-М» різниці між визначеною сумою заподіяного збитку та фактичним розміром страхових виплат, одержаних потерпілою особою у результаті делікту.

Таким чином, вимоги позивача у справі необхідно задовольнити повністю, стягнувши з відповідача зазначену вище різницю грошових коштів, яка й складає ціну позову (215 467,39-160 000= 55 467,39).

У зв`язку з цим, подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить вимогам закону та не зачіпає прав, свобод і охоронюваних законом інтересів третіх осіб, що відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи, суд виходить із того, що визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України є підставою для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви. При цьому, початком розгляду справи по суті в справах, що розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання є перший день, який настає після спливу тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.274 ЦПК України).

У розглянутій справі відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для повернення відповідачу половини сплаченого судового збору, тобто 1 211,20 грн.

Відповідач у справі подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню із нього, посилаючись на положення ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Фактично понесені ТзОВ «АВТОМ-М» витрати на оплату послуг АО «Юридична компанія Радник» в сумі 7 000,00 грн. підтверджуються документально (договір про надання правничої допомоги від 14.01.2025 з додатковою угодою № 1/01 від 14.01.2025, рахунком № 21 від 14.01.2025, Актом наданих послуг № 18 від 14.01.2025 та платіжною інструкцією від 26.02.2025 №319 про перерахування коштів як оплату правничих послуг).

Вирішуючи питання про можливість зменшення цього виду судових витрат суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані чітко та недвозначно у законодавстві України, судова практика Верховного Суду в цій категорії справи є усталеною.

Підтвердженням недостатньої складності справи під час отримання позивачем правничих послуг є зміст підготовленої та надісланої до суду позовної заяви. Попри вказану в додатковій угоді вартість однієї години роботи зі складання позовної заяви на рівні 2000,00 грн., такий розмір є неспрівмірним зі складністю справи.

Однак клопотання відповідача про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, які зменшені у сім разів, також не може бути задоволене.

Враховуючи зазначені вище обставини, розмір витрат ТзОВ «АВТО-М» на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, необхідно зменшити до 4 000,00 грн.

Керуючись ст. 258, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-М», 69057, м.Запоріжжя, провулок Тамбовський, буд.2, , 55 467,39 грн (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 39 копійок) заподіяної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «АВТО-М» 1211,20 грн судового збору та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Повернути з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області з державного бюджету - Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО-М» (Отримувач: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ м.Калуш/22030101, код отримувача (ЄДРПОУ): 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN): 0009614) судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, який сплачено на підставі платіжної інструкції № 320 від 26.02.2025.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складено та підписано 09.06.2025.

Суддя