Справа № 539/3193/24
Провадження № 2/539/536/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.,
за участю секретаря Джадан І.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.1990 він на підставі ордера №928, виданого Лубенською КЕЧ району, отримав на склад сім`ї 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В 1991 році він розлучився з ОСОБА_4 , після чого проживав у вказаній квартирі один. 22.02.1997 він одружився з ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_7 разом зі своїм сином ОСОБА_8 зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі. 24.10.2000 вироком Судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду у справі №1-37 його було засуджено за ст. 93 п. «і» КК України (1960 року) на 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму. Також, стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 солідарно моральну (немайнову) шкоду на користь потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному по 50 тисяч гривень та 600 гривень за надання юридичної допомоги. 28.09.2000 року ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , з метою забезпечення цивільного позову потерпілих. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 12.06.2024 за №382568240, на вказану квартиру зареєстровано обтяження на підставі ухвали Полтавського обласного суду від 28.09.2000. Власниками квартири АДРЕСА_2 , ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 ніколи не були, із заявою про її приватизацію не зверталися. 17.08.2006 року шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано. У Лубенському відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження №19843379 з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 600,00 грн за надання юридичної допомоги та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (кожного) по 50 000 грн моральної шкоди. 30.06.2015 виконавчі провадження закінчені згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішень. Вказує, що згідно з даних АСВП станом на 17.06.2024 у Лубенському ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження, де він є боржником відсутні. У відділу відсутня можливість зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що ухвала Полтавського обласного суду від 28.09.2000 про накладення арешту на вказану квартиру до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області не надходила та на примусовому виконанні не перебуває. Арешт на квартиру відділом не накладався. При зверненні до Лубенської державної нотаріальної контори щодо зняття арешту з вказаної вище квартиру отримав відмову, в постанові зазначено, що згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 03.05.2023 № 1584/5 Першу Лубенську державну нотаріальну контору реорганізовано в Лубенську державну нотаріальну контору. Перша Лубенська державна нотаріальні контора відповідно до положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке втратило чинність 01.01.2013, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, була реєстратором Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстратори вилучали записи з Реєстру на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна, належним чином оформлених і поданий уповноваженими на те юридичними або фізичними особами, реєстратор за власною ініціативою, на свій розсуд не уповноважений накладати та знімати заборони. Наявність арешту на вказану квартиру позбавляє його права на її приватизацію. У подальшому накладенні арешту на вказану вище квартиру потреба відпала. На даний час дана квартира ніким не приватизована. Право на приватизацію даної квартири ним не використано. У даній квартирі він зареєстрований один. ОСОБА_7 (колишня дружина) у вказаній квартирі не проживає та не зареєстрована. Її син ОСОБА_8 у 2021 році помер. Жодних прав на дану квартиру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не мають.
Позивач просить суд зняти арешт з квартири, що розташована за адресою; АДРЕСА_1 :
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, прохає його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не попередили. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надали.
Представник третьої особи Лубенської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд суду.
В судове засідання представник третьої особи Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник третьої особи виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, покладається на розсуд суду.
Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10.01.1990 позивач ОСОБА_1 на підставі ордера №928, виданого Лубенською КЕЧ району, отримав на склад сім`ї 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 95-96)
28.09.2000 року ухвалою Судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , з метою забезпечення цивільного позову потерпілих. (а.с. 99)
На підставі вироку Судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду від 24.10.2000 у справі №1-37 позивача ОСОБА_1 було засуджено за ст. 93 п. «і» КК України (1960 року) на 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії посиленого режиму. Стягнуто з ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 солідарно моральну (немайнову) шкоду на користь потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному по 50 тисяч гривень та 600 гривень за надання юридичної допомоги. (а.с. 98)
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №382568240 від 12.06.2024 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі ухвали Полтавського обласного суду від 28.09.2000. (а.с. 100)
На підставі постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Лубенської державної нотаріальної контори від 26.07.2024 року у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 відмовлено. Постанова мотивована тим, що Перша Лубенська державна нотаріальна контора згідно Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі Положення) яке втратило чинність 01.01.2013 року, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 №31/5, була також реєстратором Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Цим же Положенням визначено повноваження реєстраторів (п.1.5), зокрема чітко визначено, що Реєстратори уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна. У п.2.1 підпункт 2.1.2 визначено, що підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єктів нерухомого майна згідно затверджених додатків. Реєстратори вилучали записи з Реєстру на підставі заяви про вилучення обтяження об`єкта нерухомого майна належним чином оформлених і поданих уповноваженими на те юридичними або фізичними особами, реєстратор за власного ініціативою, на свій розсуд не уповноважений накладати та знімати заборони. Статтею 74 «Зняття заборони» Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашенння позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Виходячи з вищевикладеного Лубенська державна нотаріальна контора не може вилучити арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (а.с. 110)
Судом встановлено, що вирок від 24.10.2000 у справі №1-37 відносно ОСОБА_1 постановлено за правилами КК та КПК України 1960 р.; ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження; засуджений та відбув покарання; конфіскація майна судом не була застосована; арешт на майно ОСОБА_1 накладено Полтавським обласним судом для забезпечення цивільного позову; виконавчі провадження, відкриті на виконання вироку від 24.10.2000 у справі №1-37 про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди на користь потерпілих та 600,00 грн за надання юридичної допомоги, закриті у зв`язку фактичним повним виконанням рішень.
У даній справі позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Ця правова норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.
Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).
У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).
Суд вважає, що у даному випадку не має значення та обставина, ким було накладено арешт на майно учасника кримінально провадження постановою слідчого під час досудового розслідування, чи судом при розгляді кримінальної справи.
У результаті розгляду кримінальної справи ОСОБА_1 був засуджений за вироком суду; цивільний позов судом задоволено; вирок в частині стягнення моральної шкоди та за надання юридичної допомоги засудженим ОСОБА_1 виконаний повністю; виконавче провадження закрите; арешт, накладений судом, не скасовано, продовжує існувати, чим порушує права учасника кримінального провадження на здійснення ним права приватизації арештованого майна.
Беручи до уваги вищевикладене суд вважає, що зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок у кримінальній справі, тобто за правилами кримінального судочинства, що є ефективним та належним способом захисту порушеного права, а пред`явлення засудженою особою до потерпілих осіб позову про зняття арешту майже через 25 років після вчинення злочину та через 10 років після виконання вироку (в частині цивільного позову) не передбачено вимогами ЦПК України, оскільки це питання підлягає вирішенню у порядку кримінального судочинства як вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, тобто у порядку розділу VIII Виконання судових рішень КПК України.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України)
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, у своєму позові ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав, як власника вищевказаної квартири, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене вище, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 281-282 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, місце проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя Т.Д. Бєссонова