провадження № 22-з/824/648/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
У Х В А Л А

іменем України

02 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Визнано нечинним рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам закрито.

15 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Заява обґрунтована тим, що заява ОСОБА_3 не містила викладення мотивів вчинення відповідних дій (відмови від позову). Тобто, позивачем було подано до суду заяву про відмову від позову без зазначення будь-яких причин чи підстав її подання, а лише вказано норми процесуального права, якими керувався позивач, а тому відповідач має право на відшкодування витрат на правову допомогу на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Зазначає, що в матеріалах справи міститься копія Договору № 7-ЦП від 31 липня 2024 року про надання правничої допомоги, укладеного між нею та АО «ВЕСТ ІСТ ЛОЙЕРЗ ПАРТНЕРС», копія Додаткової угоди № 2 до Договору щодо обсягу послуг та їх вартості від 01 березня 2024 року, копія Додаткової угоди № К-6133/03 від 25 лютого 2025 року та акт приймання-передачі наданих послуг № К-6133/03 від 10 квітня 2025 року, а тому просить суд стягнути з позивача на її користь 15 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, заява обґрунтована тим, що заборгованість зі сплати аліментів з 15 лютого 2024 року на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року у справі № 754/2349/24 виникла внаслідок того, що кошти на всіх рахунках, включаючи рахунок, на який зараховувалася заробітна плата, ОСОБА_3 були арештовані за ініціативою ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він не зміг самостійно сплачувати аліменти на її користь. Ініціатива ОСОБА_1 щодо арешту рахунку, на який зараховувалась належна ОСОБА_3 заробітна плата, виникла у зв`язку поновленням дії його трудового договору, поновленням його на роботі та стягненням на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі рішень судів у справах № 758/11111/22 та № 758/2190/23. Як вбачається із заяви ОСОБА_3 про відмову від позову від 26 лютого 2025 року, підставою для відмови від позову було те, що під час розгляду справи № 754/12578/24 державний виконавець Подільського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Луценко Аліною Сергіївною незаконно списала з арештованого рахунку, на який зараховується належна ОСОБА_3 заробітна плата, борг зі сплати аліментів, який виник з 15 лютого 2024 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року у справі № 754/2349/24. Станом на дату ухвалення Деснянським районним судом міста Києва рішення від 24 грудня 2024 року у справі № 754/12578/24 заборгованості по аліментам за період з 15 лютого 2024 року по 17 жовтня 2024 року вже не існувало, проте ця обставина була проігнорована судом першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Під час отримання юридичної консультації 25 лютого 2025 року ОСОБА_3 було з`ясовано, що у разі ухвалення Київським апеляційним судом позитивного рішення на його користь, повернення незаконно списаних коштів, які згодом були перераховані ОСОБА_1 , буде неможливим, оскільки згідно приписів статті 1215 ЦК України аліменти не підлягають поверненню за відсутності недобросовісних дій з боку набувача. Таким чином, враховуючи інформацію, отриману 25 жовтня 2025 року під час юридичної консультації, а також з метою запобігання перевантаженню роботи Київського апеляційного суд, ОСОБА_3 подав відповідну заяву про відмову від позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд приходить до висновку що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але при умові, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, з протоколу судового засідання та технічного звукозапису судового засідання апеляційного суду від 09 квітня 2025 року вбачається, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Комісарова А.В. до закінчення судових дебатів не було зроблено відповідну заяву про надання доказів понесення судових на протязі п`яти днів з моменту постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Також, стороною позивача не було подано доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі, як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, а також те, що ні відповідач, ні її адвокат не скористалася правом і не заявили до закінчення судових дебатів у справі про надання доказів понесення судових на протязі п`яти днів з моменту постановлення судового рішення - наявні підстави для відмови у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Комісарової А.В. про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, що відповідає вимогам статті 141 ЦПК України та вищевказаній практиці Верховного Суду.

Аналогічний за змістом висновок викладено в в ухвалі Верховного Суду від 03 квітня 2024 року в справі №465/3928/17.

На підставі викладеного, керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.