Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1536/24 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 72 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу 279/1536/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Лугинської селищної ради, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради та Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, постановлену під головуванням судді Данчука В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 7 листопада між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 9 травня 2023 року шлюб між ними розірвано.

Позивачка вказує, що донька постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. До народження дитини вони з відповідачем спільно не проживали та не вели спільне господарство. У пологовому будинку при народженні доньки вона перебувала сама, відповідач навіть не з`явився забрати її із новонародженою дитиною із пологового будинку. Крім того, протягом усього часу від народження доньки відповідач не цікавився життям дитини, не відвідував її, не приймав жодної участі у її вихованні, розвитку та утриманні.

З метою забезпечення належного рівня утримання дитини вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2023 року вирішено стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу) щомісячно.

Наголошує на тому, що відповідач не виконував вказане рішення у добровільному порядку й лише після відкриття виконавчого провадження вона почала отримувати кошти на утримання дитини.

Дана обставина вказує на те, що жодних намірів піклуватися про власну доньку у відповідача не виникало.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач схильний до агресії, прояви якої часто спрямовує на неї, дозволяє собі вживання нецензурної лексики, що підтверджується скріншотами переписки у мобільному застосунку.

Також вказує, що ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.185 КК України. Окрім того він неодноразово ставав фіґурантом кримінальних проваджень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Враховуючи вищезазначене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в судовому засіданні відповідач не заперечував ту обставину, що він впродовж 10 років вживав наркотичні засоби, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Вказані обставини підтверджуються скріншотом допису з його сторінки у мережі Фейсбук, який нещодавно був видалений його автором.

Крім того, відповідач у своїй промові в суді першої інстанції звернув увагу суду на свою особу, як активного волонтера, що створив громадську організацію Фонд Дмитра Рафальського ( загиблого брата відповідача). Однак, як вбачається з ЄДРСР, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 9 жовтня 2024 року в межах кримінального провадження від 6 листопада 2023 року №0002620 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.ч. 2,3,4 ст. 190 КК України, накладено арешт на корпоративні права учасників вказаної громадської організації.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач неодноразово ставав фігурантом кримінальних проваджень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Поза увагою суду залишилася й та обставина, що відповідач не забрав її разом із донькою з пологового будинку і лише декілька разів бачився з дитиною, про що він вказував у судовому засіданні.

Вважає хибними висновки суду про те, що така поведінка відповідача зумовлена об`єктивними обставинами ( проходження військової служби, участь у бойових діях та тривале лікування від отриманих травм).

Звертає увагу на те, що донька ОСОБА_4 народилася у листопаді 2020 року, водночас відповідач вступив до лав Збройних Сил України у лютому 2022 року. Тобто, у період з листопада 2020 року й до лютого 2022 року у відповідача були відсутні об`єктивні та непереборні обставини, що перешкоджали йому займатися піклуванням та вихованням дитини. Відсутні такі обставини й у період після його звільнення з військової служби у лютому 2023 року.

Щодо наданого Органом опіки та піклування висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_4 , вказує, що цей висновок містить лише посилання на твердження останнього про те, що він бере участь у вихованні доньки, без жодних доказів такої участі.

Суд також залишив поза увагою покази свідків, які підтвердили умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Коваленко Я.О., зазначив, що між сторонами існують неприязні стосунки, які призводять до частих сварок й конфліктів. Позивачка чинить ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дитиною, внаслідок чого він був змушений звернутися до суду. ОСОБА_1 заблокувала номер телефону відповідача, внаслідок чого він позбавлений можливості не тільки спілкуватися з донькою, а й отримати будь-яку інформацію про дитину, її життя та здоров`я.

Звертає увагу на ту обставину, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав був поданий ОСОБА_1 через місяць після того, як ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні доньки.

Вважає, що подання позову про позбавлення батьківських прав зумовлено, насамперед, не бажанням захистити права дитини, а з метою затягування розгляду справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 суд встановив наявність тісного психоемоційного зв`язку доньки з батьком, її прихильність до нього.

На даний час рішення суду про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні відповідача з донькою та визначення способів його участі у вихованні й спілкуванні з дитиною набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлений факт бажання батька спілкуватися з донькою.

Протягом 2022 2023 років відповідач був позбавлений можливості піклуватися про доньку, оскільки добровільно вступив до лав Збройних Сил України та брав участь у бойових діях, у подальшому отримав тяжкі поранення та тривалий час проходив реабілітацію й лікування.

Вважає безпідставними твердження позивачки про те, що до 2023 року відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, оскільки він завжди цікавився життям ОСОБА_4 , доки позивачка надавала йому таку можливість.

На даний час відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів й у нього відсутні непогашені судимості. Він не вживає наркотичні засоби, що підтверджується відповідними доказами.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Лук`янець Л.О., підтримала апеляційну скаргу та пояснила, що внаслідок умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків втрачено психоемоційний зв`язок між ним та донькою. ОСОБА_1 вважає небезпечним спілкування та перебування доньки ОСОБА_4 з відповідачем, оскільки останній схильний до агресії, раніше вживав наркотичні засоби.

Наголосила на тому, що після визначення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, не бажає спілкуватися дитиною та бачити доньку, не виконує рішення, яке ухвалене за його ж позовом.

Представник відповідача адвокат Коваленко Я.О., в судовому засіданні не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі, зауваживши, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_4 . Наявність між сторонами вкрай неприязних стосунків зумовило те, що відповідач позбавлений можливості вільно спілкуватися з дитиною та бачитися з нею.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони із 7 листопада 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 9 травня 2023 року шлюб між ними розірвано.

На підставі рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 березня 2023 року з відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2021 року й до досягнення дитиною повноліття.

Матеріали справи також свідчать, що 5 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, шляхом встановлення періодичних зустрічей з дитиною та можливості виїзду для відпочинку й оздоровлення, а також спілкування з дитиною засобами телефонного, електронного й іншого зв`язку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року вказане рішення суду першої інстанції змінено та викладено його резолютивну частину у новій редакції.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач з лютого 2022 року проходив військову службу у Збройних Силах України та брав безпосередню участь у бойових діях, внаслідок чого отримав тяжкі поранення та проходив тривалий курс лікуванні й реабілітації.

У висновку Органу опіки та піклування Житомирської міської ради, затвердженому рішенням міськвиконкому від 6 листопада 2024 року №1772, зазначено про те, що, враховуючи відсутність передбачених статтею 164 СК України підстав, виходячи з інтересів дитини, недоцільно позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме дотриманню інтересів дитини. Окрім того, суд зазначив про відсутність доказів, які б підтверджували факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав для застування положень статті 164 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень статті 11 Закону України « Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так, частиною першою даної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголікам або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Аналіз змісту статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька ( матері), так і для дитини, й застосовується судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі Хант проти України від 7 грудня 2006 року зазначив, що питання сімейних відносин має ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі Мамчур проти України від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( параграф 100).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач дійсно був відсутній під час виписки доньки з пологового будинку, у подальшому вкрай рідко бачився з дитиною та не спілкувався з нею у обсязі, необхідному й достатному для того, щоб дитина відчула батьківську турботу, любов й піклування.

Однак, суд обґрунтовано не визнав такі дії відповідача як умисне ухилення від виконання ним батьківських обов`язків стосовно доньки, оскільки ОСОБА_2 з лютого 2022 року проходив військову службу, брав участь у бойових діях, отримав тяжкі поранення, внаслідок чого змушений був проходити тривалий курс лікування та реабілітації.

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні було встановлено, що відповідач у різні періоди часу, у тому числі й після народження дочки, неодноразово приймав участь у миротворчих місіях України на території інших держав, а з початком повномасштабного вторгнення росії в Україну,- служив у Збройних Силах України, був тяжко поранений та проходив лікування й реабілітацію.

Відтак відсутні підстави стверджувати про те, що відповідач умисно ухилявся від виконання батьківських обов`язків.

Заслуговує на увагу й та обставина, що між сторонами склалися вкрай неприязня стосунки, що також негативно впливає на можливість батьків дійти згоди у питаннях, пов`язаних із вихованням та утриманням дитини. Вказана обставина змусила відповідача ініціювати судовий процесу про усунення перешкод у спілкуванні з донькою.

Під час розгляду спору про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 категорично заперечував проти задоволення позову, наголошував на тому, що бажає брати активну участь у вихованні доньки.

Обґрунтовуючи вимоги, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що відповідач тривалий час вживав наркотичні засоби. На підтвердження даної обставини суду надано скріншот зі сторінки ОСОБА_7 , де, як стверджує позивачка, міститься допис ОСОБА_2 про те, що він понад 10 років страдав від наркотичної залежності.

Під час судового розгляду відповідач не заперечував ту обставину, що тривалий час вживав наркотичні засоби, проте вказав, що він позбавився від наркотичної залежності.

На підтвердження цієї обставини надав суду довідку про проходження психіатричного огляду, у тому числі на предмет вживання психоактивих речовин, видану ТОВ « Центр оптимального здоров`я», що містить інформацію про проходження ним 13 березня 2024 року вказаного медичного огляду , за результатами якого вказано про те, що він не перебуває на обліку у зв`язку із вживанням психоактивних речовин.

Докази про те, що на даний час ОСОБА_2 страждає на наркотичну залежність й перебуває на відповідному обліку, відсутні.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивачка посилалася на психологічний виснок психолога ОСОБА_8 , у якому, зокрема, зазначено про те, що спроба біологічного батька відновити контакт з дитиною виявилася невдалою, оскільки він від народження дитини не брав участі у її вихованні, підтримці її матеріального та психологічного, соціального благополуччя, розвитку її особистих навичок. Натомість дитина є відкритою до спілкування з білогічним батьком, проте активної позиції зі сторони ОСОБА_2 не спостерігалось.

Також психологом зазначено, що « саме тому психоемоційного контакту та безпечної прив`язаності відповідно до вікових критеріїв розвитку особистості дитини та її базових психологічних потреб не сформувалося. Така тенденція свідчить, що перспектива на подальше спілкування та участь батька через його відстороненість та ухилення від виконання батьківських обов`язків відсутня. Тому це є підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 на законних підставах».

З даного приводу слід зауважити, що питання стосовно позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав виходить за межі компетенції психолога та є виключно правовим.

Оцінка психологом спроби батька налагодити контакт із донькою, вказівка на відсутність сформованого між ними «психоемоційного контакту та безпечної прив`язаності», а також висновок психолога щодо відсутності перспективи на подальше спілкування та участь батька у вихованні дитини, не свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_4 .

Враховуючи інтереси дитини, необхідно зберегти її зв`язки з батьком, й застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, в даному випадку є невиправданим та не сприятиме захисту прав дитини, яка буде розлучена зі своїм біологічним батьком.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: