Справа № 296/3257/25
Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі головуючого судді Шкирі В.М., секретаря судового засідання Сейко Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, цивільну справу за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - адвоката Тараненка Артема Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2025 через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - адвоката Тараненка Артема Ігоровича, зі змісту якої останній просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС»:

- заборгованість за кредитним договором №138645 від 29.04.2024 у розмірі 15299,34 грн. з яких 9334,00 грн - тіло кредиту, а 5464,34 грн - відсотки за користування кредитом, 501,00 - комісія;

- судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.04.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №138645 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 у тимчасове платне користування надано грошові кошти в сумі 9334,00 грн, строком на 84 днів, під денну ставку 0,9953% . Дата повернення кредиту 22.07.2024.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №138645 від 29.04.2024 не виконав, та мав заборгованність перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» в сумі 15299,34 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту -9334,00 грн, заборгованість за відсотками - 5464,34 грн., заборгованість за комісіє.- 501,00 грн

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 в сумі 15299,34 грн .

Оскільки відповідач не здійснює погашення заборгованості за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 представник позивача звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 27.03.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

03.06.2025 сторони чи їх представники до суду не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, вказуючи, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав.

Так повістку-повідомлення про розгляд справи направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 проте, 23.05.2025 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 20.05.2025 причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже вважається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи - 20.05.2025

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

29.04.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №138645 (а.с.21-27)

За умовами вказаного договору сума кредиту становить 9334,00 грн., яка мала надаватись не пізніше наступного дня після укладання Договору в наступному порядку: у розмірі 7000,50 грн на номер картки НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2333,50 грн., шляхом погашення заборгованості за комісією нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (п.2.2.1 договору) строком на 84 дні з 29.04.2024 по 22.07.2024 ( п.2.6 договору) .

Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних (п.2.3 Договору)

Орієнтована загальна вартість кредиту для Позачальника складає 17137,84 грн(п.2.9.1 Договору)

Сторони також погодили графік погашення платежів за кредитним договором №138645 від 29.04.2024. Так відповідач мав у строк до 22.07.2024 сплатити 9334,00 грн кредиту, 5464,34 грн., відсотків за користування кредитом, 2333,50 грн. комісії за надання кредиту та 6,00 грнкомісії за обслуговування кредиту (а.с.28)

Паспорт споживчого кредитування, як додаток до договору про споживчий кредит №138645 від 29.04.2024 також містить аналогічні умови - суму 9334,00 грн, строк - 84 дні, порядкок видачі кредиту, комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом (а.с.41-44) .

Кредитний договір №138645 від 29.04.2024 та його додатки- графік погашення платежів та паспорт споживчого кредиту підписані Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор 9a86f305

Згідно довідки ТОВ "ФК"КРЕДІПЛЮС" від 26.12.2024 було проведено операції з перерахування коштів серед яких і за договором № 138645 від 29.04.2024 на картку НОМЕР_1 в сумі 7000,050 грн з призначенням платежу "видачу кредиту № 138645 від 29.04.2024" (а.с.67)

Згідно розрахунку ОСОБА_1 мав заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» в сумі 15299,34 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту -9334,00 грн, заборгованість за відсотками - 5464,34 грн., заборгованість за комісіє.- 501,00 грн (а.с.77-78)

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 (а.с.82-96)

Згідно витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року Реєстр прав вимоги №1, вказано ОСОБА_1 (а.с.92) (

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №138645 загальна сума заборгованості перед ТОВ «ФК «Ейс» - 15299,34 грн з яких: 9334,00 грн - тіло кредиту, 5464,34 грн - відсотки за користування кредитом, 501,00 - комісія (а.с.81) .

На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "ПриватБанк" надало інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , фінансовий номер телефону НОМЕР_3 (а.с.142).

Також АТ КБ "ПриватБанк" надав виписку банку (первинний документ) згідно якої 29.04.2025 на картку № НОМЕР_2 зараховано 7000,50 грн (а.с.143)

Таким чином між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Розглянувши справу в межах позовних вимог суд прийшов наступного.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

29.04.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №138645 (а.с.21-27)

За умовами вказаного договору сума кредиту становить 9334,00 грн., яка мала надаватись не пізніше наступного дня після укладання Договору в наступному порядку: у розмірі 7000,50 грн на номер картки НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2333,50 грн., шляхом погашення заборгованості за комісією нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (п.2.2.1 договору) строком на 84 дні з 29.04.2024 по 22.07.2024 ( п.2.6 договору) .

Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних (п.2.3 Договору).

Орієнтована загальна вартість кредиту для Позачальника складає 17137,84 грн (п.2.9.1 Договору)

Сторони також погодили графік погашення платежів за кредитним договором №138645 від 29.04.2024. Так відповідач мав у строк до 22.07.2024 сплатити 9334,00 грн кредиту, 5464,34 грн., відсотків за користування кредитом, 2333,50 грн. комісії за надання кредиту та 6,00 грнкомісії за обслуговування кредиту (а.с.28)

Паспорт споживчого кредитування, як додаток до договору про споживчий кредит №138645 від 29.04.2024 також містить аналогічні умови - суму 9334,00 грн, строк - 84 дні, порядкок видачі кредиту, комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом (а.с.41-44) .

Кредитний договір №138645 від 29.04.2024 та його додатки- графік погашення платежів та паспорт споживчого кредиту підписані Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор 9a86f305

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19).

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що договір про споживчий кредит №138645 від 29.04.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно довідки ТОВ "ФК"КРЕДІПЛЮС" від 26.12.2024 було проведено операції з перерахування коштів серед яких і за договором № 138645 від 29.04.2024 на картку НОМЕР_1 в сумі 7000,050 грн з призначенням платежу "видачу кредиту № 138645 від 29.04.2024" (а.с.67)

На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "ПриватБанк" надало інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , фінансовий номер телефону НОМЕР_3 (а.с.142).

Також АТ КБ "ПриватБанк" надав виписку банку (первинний документ) згідно якої 29.04.2025 на картку № НОМЕР_2 зараховано 7000,50 грн (а.с.143)

Отже, наявні докази, що ТОВ "ФК"КРЕДІПЛЮС" надало ОСОБА_1 , кредит в сумі, що передбачений п.2.1.2 договору .

Також відсотки в сумі 5464,34 грн нараховані відповідно до умов договору.

Доказів погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором № 138645 від 29.04.2024 матеріали справи не містять.

Отже, ТОВ "ФК"КРЕДІПЛЮС" мало право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Щодо комісії.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Умовами кредитного договору № 138645 від 29.04.2024 передбачено, що за надання кредиту в сумі 9334,00 грн сплачується комісія в сумі 2333,50 грн, що нараховується та стягується одноразово в день укладення Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок коштів кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 Договору

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Судом встановлено, що комісія в сумі 2333,50 грн сплачена в день отримання кридиту за рахунок кредитних коштів в зв`язку з чим відповідач фізічно отримав 7000,50 грн замість 9334,00 грн (9334,00 грн - 2333,50 грн = 7000,50 грн.

Натомість умова про комісію за управління та обслуговавання кредиту в сумі 1,00 грн (занижений тариф) та 100,00 грн (стандартний тариф) зазначена в п.2.4 Договору є нікчемною відповідно до ч. 1,2 ст.11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» не має права вимоги до відповіда щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 510,00 грн

Таким чином ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» набуло право вимоги з відповідача заборгованості за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 в сумі - 14798,34 грн з яких: - 9334,00 грн це кредит, а 5464,34 грн - відсотки за користування кредитом;

За правилами ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України)

10.10.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та позивачем укладено Договір факторингу № 10102024, за умовами якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 (а.с.82).

Згідно витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року Реєстр прав вимоги №1, вказано ОСОБА_1 (а.с.92).

Оскільки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» набуло право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 в сумі - 14798,34 грн з яких: - 9334,00 грн це кредит, а 5464,34 грн - відсотки за користування кредитом то відповідно і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» має такі ж права.

Доказів, що відповідач погасив заборгованість за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 матеріали справи не містять

З огляду на викладене, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову та стягнення зх відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 в сумі - 14798,34 грн з яких: - 9334,00 грн кредит, а 5464,34 грн - відсотки за користування кредитом.

В задоволенні решти вимог слід відмовити

Щодо судових витрат.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив згідно з платіжною інструкцією № 9587 від 20 березня 2025 року - 2422,40 грн (а.с.118), які зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.121).

Оскільки позов задоволено частково з відповідача на користь позивача слід стягнути 2343,07 грн судового збору (14798,34 грн : 15299,34 грн х 2422,40 грн=2343,07 грн), що відповідає пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником позивача до позовної заяви додано:

- копію договору про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Тараненко та Партнери», в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка Артема Ігоровича, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (а.с.98-100);

- додаток №1 до договору про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, протокол погодження вартості послуг (а.с.101);

- копію додаткової угоди № 13 до договору про надання правової допомоги від 04 лютого 2025 року про прийняття зобов`язання надати правничу допомогу щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами серед яких під №10 ОСОБА_1 (а.с.102-103);

- акт прийому передачі послуг згідно якого складання позовної заяви заяняло 2 години часу вартість яких 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи - 2 години часу вартістю 1000,00 грн , підготовка адвокатського запиту - 500,00 грн за 1 годину часу, підготовка клопотання - 500,00 грн за 1 годину часу, що сукупно 7000,00 грн (а.с.104)

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

Оскільки відповідач заперечень не надав то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7000,00 грн витрат на правничу допомогу

Керуючисьст.ст.2,18,43,44,49,76,83,133,141,174,175,179,187,258,263,265,268 ЦПК України, ст. ст.512,514, 525-526,530,551,536,559,610,629,1046-1056 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовільнити частково .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, місце знаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005) заборгованість за кредитним договором №128645 від 29.04.2024 в сумі 14798 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто вісім) гривень 34 копійки, з яких:

- 9334 грн (дев`ять тисяч триста тридцять чотири) гривні 00 копійок - заборгованість за кредитом;

- 5464 (п`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 34 копійки - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (, місце знаходження: 02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005) судовий збір в сумі 2343 (дві тисячі триста сорок три) гривні 07 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок

Заочне рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подання до Корольовського районного суду м.Житомира заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2025 року

Суддя В. М. Шкиря