Справа № 530/1563/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

26.05.2025 року м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Ситник О.В., секретаря судового засідання Сахно З.С. , Стрілець Л.Г. , представника позивача за первинним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвоката Левчук І.Б. відповідачки за первинним позовом та позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , її представника адвоката Тимохіної Л.С. розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

13.10.2023 року до Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до протоколу автоматизованої системи документообігу суду справа була передана на розгляд судді Должко С.Р.

Ухвалою суду від 26.10.2023 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.05.2024 року задоволено заяву судді Должко С.Р. про самовідвід.

Відповідно до протоколу повторного автомотизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Ситник О.В.

Ухвалою суду від 22.05.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та призначено підготовче судове засідання на 16.07.2024 оку ( т.1 а.с.68),яке неодноразово було відкладено.

15.07.2024 року від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,- в якій вона просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з мамою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 ,фактичне місце проживання АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.90-93).

18.11.2024 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,номер картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви 13.10.2023 року і до її повноліття ( т.1 а.с.153-157).

16.12.2024 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому він зазначив, що має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка проживає разом з ним ,для дитини створені всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку. Згідно рішення виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області від 29.11.2022 року за № 208 місце проживання малолітньої доньки визначено за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 проживає окремо з іншим чоловіком ,власного житла не має, офіційно не працює ,постійного доходу не має. Рішенням виконкому Зіньківської міської ради Полтавської області №292 від 26.06.2024 року визначено ОСОБА_2 час та день тижня для спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, мати не користується можливістю спілкування з донькою. Крім цього згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 04.06.2024 року зазначено, що ОСОБА_2 емоційно не стабільна, проявляє тривожність, присутні ознаки стресу,а тому вважає, що проживання доньки з матір`ю в певній мірі є небезпечно для морального та психоемоційного розвитку неповнолітньої дитини. Враховуючи зазначене просив у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, місце проживання дитини визначити разом з батьком ( т.1 а.с.191-196).

03.02.2025 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив в якій вона просила зустрічний позов задоволити, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити .

03.02.2025 року надійшов відзив на уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в якому ОСОБА_2 як мати дитини просила її зустрічний позов задоволити, у задоволенні уточнюючого позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком - відмовити.

Ухвалою суду від 05.02.2025 року прийнято до розглядууточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та про стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Призначено справу до судового розгляду та здійснено виклик свідків ( т.1 а.с. 216-217).

Розгляд справи триває значний час, в ході розгляду були допитані сторони та свідки .

При судовому розгляді справи, ОСОБА_1 разом зі своїм представником адвокатом Левчук І.Б. уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовільнити посилаючись на те, що для дитини ОСОБА_3 створені всі необхідні умови для її повноцінного життя та розвитку ,дитина тривалий час проживає з батьком та прихильна до нього, просили суд взяти до уваги те ,що мати незважаючи на встановлені рішенням виконкому Зіньківської міської ради Полтавської області № 292 від 26.06.2024 року час та день тижня для спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини, з донькою не спілкується, в задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити за недоведеністю. При наданні пояснення на запитання суду відповів, що у 2021 році коли він та його колишня дружина ОСОБА_2 в який раз не з`явилась додому , а потім через тривалий час чи пару днів чи тиждень , вже не пам`ятає , вони з`ясували відносини і ОСОБА_2 зібрала якісь речі , забрала дочку і пішла до свого нового співмешканця ОСОБА_4 . Він на другий день поїхав додому до ОСОБА_4 щоб ще віддати речі дитини , але знайшов ОСОБА_2 , її співмешканця у стані алкогольного сп`яніння , дитна все це бачила, тоді він забрав дитину і з тих пір дочка проживає разом із ним , він не заперечує спілкуватись з дитиною , але ОСОБА_2 за увесь цей час не багато разів проявляла бажання до спілкування , ніяких коштів на утримання дитини не давала , ніхто їй не перешкоджає чи в школу прийти , коли я такий поганий , але їй це не потрібно просто. Також зазначив, що так дійсно є рішення органу опіки про визначення місця проживання дитини з ним, коштів завжди небуває забагато , дитині потрібно і харчуватись і одягатись , тому він звернувся із позовом про стягнення аліментів , оскільки мати дитини просто забула що дитині потрібно щось їсти кожного дня , одягатися , та коштів не надавала , жила для себе , але коли подала зустрічний позов щоб визначити місце проживання дитини з нею , то я вважаю що є підстави і подав уточнені вимоги про визначення місця проживання дитини з ним

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 разом з її представником адвокатом Тимохіною Л.С. уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали,просили відмовити в їх задоволенні ,зустрічний позов підтримали та просили визначити місце проживання доньки з матір`ю, посилаючись на те, що вона має всі необхідні умови для проживання доньки, офіційно не працює, але працює неофіційно, проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , який працює та має постійний дохід, зазначила , що останній раз бачилась з дитиною у вересні 2024 року, але донька повинна проживати з мамою і підстави ,які перешкоджали б проживати дитині з матір`ю відсутні. На запитання суду уточнила , що вона прожи ває із чоловіком на прізвище ОСОБА_4 всі ці роки , що він знає , що у неї є дочка , щодо того чи дає він згоду на те, щоб дитина проживала з ними відповіла що він ніколи не заперечував , але пізніше у поясненнях вказала , що спільного побуду у неї з паном ОСОБА_4 немає , спільного господарства вони не ведуть. Також на запитання суду відповіла що коштів кожного місяця не надавала для дитини , а передавала подарунки , одяг , цукерки , та прохала визначити місце проживання дитини саме з нею, як мамою , бо дитина дівчинка , при любих одбставинах їй буде краще жити з матір`ю.

Третя особа представник виконавчого комітету Зіньківської міської ради ,як органу опіки та піклування за довіреністю Тюріна Ю.В. не заперечувала стосовно уточненої позовної заяви ОСОБА_1 , просила взяти до уваги висновок органу опіки та піклування.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків, які допитані під час судового засідання, суд приходить до переконання, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, у зустрічному позові ОСОБА_2 слід відмовити, з таких підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що з 25.04.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 29.11.2022 року № 208 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_3 ( т.1 а.с.12). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 30.08.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.1 а.с.7-9). Сторонами не заперечувалося ,що дитина сторін проживає із батьком, що підтверджується довідкою відділу ЦНАП виконавчого комітету Зіньківської міської ради від 27.03.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.13),довідкою КНП "Зіньківського "ЦПМСД" від 11.11.2024 року про те, що дитина ОСОБА_3 зверталася за медичною допомогою до сімейного лікаря в 2023 -2024 роках лише в супроводі батька ( т.1 а.с.160), довідкою Зіньківського опорного ліцею імені М.К. Зерова Зіньківської міської ради від 13.11.2024 року про те, що ОСОБА_3 є ученицею 2 класу регулярно відвідує заняття в ліцеї, дитина охайно доглянута, батько ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, дитину приводять до ліцею і забирають батько і бабуся ( т.1 а.с.161). Рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області від 26.06.2024 року № 292 визначено ОСОБА_2 дні для участі у вихованні та спілкуванні з її малолітньою донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної суботи з 13:00 до 15:00 не за місцем проживанням мами, з поверненням дитини батькові до постійного місця проживання та за попередньою домовленістю з ним ( т.1 а.с.101-102). Відповідно до акту від 28.02.2025 року обстеження житлово-побутових умов проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що за зазначеною адресою проживають ОСОБА_1 - батько дитини, ОСОБА_3 - донька. За даною адресою створені всі умови для комфортного і безпечного проживання дитини. Батько дитини має стабільне матеріальне забезпечення ( т.1 а.с.239). Відповідно до акту від 25.02.2025 року обстеження житлово-побутових умов по місцю проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що за зазначеною адресою є всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини . ОСОБА_2 та ОСОБА_4 працевлаштовані без оформлення трудових відносин ( т.1 а.с.240).

Відповідно до частин другої та третьої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Отже як було встановлено під час розгляду справи неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є сторони по справі, проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з батьком ОСОБА_1 ,який є інвалідом третьої групи ,що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0857331 ( т.1 а.с.164) та отримує соціальну допомогу по інвалідності в розмірі станом на червень 2024 року 2361 грн на місяць (т.1 а.с.166), крім цього ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям , яка станом на червень 2024 року становить 4604 грн 90 коп. ( т.1 а.с.167). ОСОБА_2 офіційно не працевлаштована ,офіційних доходів не має.

Під час судового засідання було допитано свідка ОСОБА_8 ,жительку АДРЕСА_4 ,яка пояснила що поживає по сусідству з ОСОБА_1 ,років три тому ОСОБА_2 пішла проживати до іншого чоловіка, дитина ОСОБА_3 постійно проживає з батьком ,який опікується дитиною, дитина охайна, доглянута. ОСОБА_1 охарактеризувала з позитивної сторони.

Свідок ОСОБА_9 - класний керівник ОСОБА_3 , яка пояснила, що батько ОСОБА_1 ліцей відвідує постійно, цікавиться навчанням дитини, маму бачила лише одного разу на перше вересня ,дитина доглянута, вчасно виходить на онлайн уроки, батько приймає активну участь у життєдіяльності класу. Дитина не досить активна ,але скарг з її сторони ні на батька ні на маму не надходило.

Свідок ОСОБА_10 , жителька АДРЕСА_3 пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 , який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , яку виховує самостійно, возить і забирає її в школу, дитина доглянута , маму дитини не знає та не бачила .

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Наявними у справі доказами підтверджується, що позивач має місце для проживання та займається вихованням та утриманням дитини, та може забезпечити її належні умови для проживання та розвитку.

Також суд враховує , що згідно актів обстеження умов проживання у кожного з батьків створені належні умови для всебічного розвитку дитини ОСОБА_3 . У своєму відзиві на уточнені позовні вимоги представник ОСОБА_2 адвокат Тимохіна Л.С. посилалася на те, що уточнюючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 просив визначити місце проживання дитини з ним , сторонами не заперечувалося, що дитина проживає з батьком ,а тому права ОСОБА_1 не порушені.

Під час вирішення цих позовних вимог суд враховує, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 офіційних доходів не має , постійного місця проживання не має, зважаючи на те що рішенням виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області від 26.06.2024 року № 292 визначено ОСОБА_2 дні для участі у вихованні та спілкуванні з її малолітньою донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.101-102), вона не скористалася цим правом ,жодного разу не намагалася взяти дитину ,при цьому будь яких перешкод у спілкуванні з донькою, ОСОБА_1 не чинить. Крім цього суд бере до уваги висновок оцінки потреб сім`ї згідно якого ОСОБА_2 не має постійного місця поживання ,проживає у будинку співмешканця ,перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітня, емоційно не стабільна ,проявляє тривожність, присутні ознаки стресу ( т.1 а.с.94-96).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність визначенням місця проживання дитини з батьком ,оскільки на думку суду це відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Задоволення уточнених позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Оскільки під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження твердження позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини саме з нею.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 - визначення місця проживання дітей із батьком, з яким вони безперервно проживали тривалий період в оточенні інших рідних їм людей, забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі та не впливає на взаємини дітей із матір`ю, оскільки не позбавляє її прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 то суд зазначає:

У відповідності до вимог ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі у твердій грошовій сумі.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини узгоджуються з положеннями ст. 16 ЦК України, та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, який відповідає змісту встановлених судом правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №711/8561/16-ц зазначив, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

З наведеного правового обґрунтування вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з ким дитини проживає.

Таким чином, оскільки судом було визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обгрунтовними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, тобто з 13.10.2023 року.

Що стосується витрат на правову допомогу адвоката у сумі 4500 грн, то суд виходить з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги Тесля О.О. надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 14 від 14.11.2024 року , укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Левчук І.Б. ; копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 24.04.2025 року; розрахунок понесених витрат; квитанцію № 11 від 14.11.2024 року на суму 4500 грн.(т.2 а.с.72-75).

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, а також, що справа є незначної складності, в такій категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, обсяг досліджених доказів є невеликим, уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу також підлягають задоволенню у розмірі 4500 грн.

Позивач ОСОБА_1 за позовну вимогу про стягнення аліментів відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір за дану вимогу слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 142, 150-153, 155, 157, 160-161, 180-182 СК України, ст. ст. 12, 81, 142, 268-270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини з батьком - задовольнити.

2.Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3.Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,номер картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - в розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви 13.10.2023 року і до її повноліття.

4.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,номер картки платника податків НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три ) грн. 60 коп. на рахунок: Державна судова адміністрація України - , Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку: UA 0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

5.Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,номер картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати в сумі 5711 ( п`ять тисяч сімсот одинадцять )гривень 20 копійок, які складаються із коштів сплачених за подання позову про визначення місця проживання дитини в сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 4500 ( чотири тисячі п`ятсот ) гривень

6.У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Зіньківської міської ради як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити .

7.Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2025 року

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області О.В. Ситник