Справа № 291/1523/24
Провадження №2/291/129/25
Р І Ш Е Н Н Я (З АОЧНЕ)

іменем України

05 червня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кащук Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ружин Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про розірвання договору довічного утримання, та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у листопаді 2024 року звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, та визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим 14 грудня 2006 року між його покійною дружиною ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спільною покійною донькою ОСОБА_5 , яка також померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , був укладений Договір довічного утримання, який посвідчений в.о. державного нотаріуса Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області. Відповідно до вище вказаного договору довічного утримання ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_5 на умовах її довічного утримання, житловий будинок АДРЕСА_1 та 0,48 га земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_2 . Взамін цього, відповідно до п. 4 цього Договору, ОСОБА_5 зобов`язувалася повністю утримувати ОСОБА_4 та позивача, забезпечувати їх харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберегти в їхньому безкоштовному довічному користуванні вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Після смерті своєї дружини ОСОБА_4 позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом з нею але свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса ще не отримав. Після смерті доньки ОСОБА_5 спадщину від неї прийняв її чоловік відповідач ОСОБА_3 , який категорично відмовляється виконувати умови вище вказаного договору довічного утримання.

Крім того в телефонному режимі він повідомив, що йому даний будинок та земельна ділянка не потрібні але розірвати договір довічного утримання в законному порядку він не може через військову агресію Російської Федерації до України. Він просить щоб позивач вирішив питання про розірвання даного договору самостійно.

Він є особою похилого віку, 95 років, пенсіонер, ветеран війни, а тому самостійно здійснювати за собою догляд не може, через що потребує сторонньої допомоги.

Для цього бажає вище вказаний договір довічного утримання розірвати та укласти його з іншою особою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила суд їх задовольнити. Не заперечувала щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Відзив на позов до суду не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом ухвалено провести заочний розгляд справи

Суд, заслухавши представника позивача, свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Як встановлено судом, 14.12.2006 між ОСОБА_6 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) укладений договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Пашинським О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2076.

Відповідно пункту 1 даного Договору ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_5 отримує у власність житловий будинок та 0,48 га земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_3 та взамін чого ОСОБА_5 зобов`язується повністю утримувати ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , забезпечувати їх харчуванням, доглядом, одягом, необхідною допомогою, зберігати в їх безкоштовному довічному користуванні вищевказаний будинок та земельну ділянку (а.с.8).

14.12.2006 року державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Пашинським О.М., у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна житлового будинку з земельною ділянкою, які належать ОСОБА_5 до припинення договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за № 2085 (а.с.8 на звороті).

Відповідно п.6 договору довічного утримання цей договір може бути припинений за рішенням суду в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, або за згодою сторін.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_1 уже десять років доглядає батька з своїм чоловіком. Дід, позивач по справі має дуже складний характер. Відомо що крім ОСОБА_8 у позивача була ще одна донька. Яка проживає далеко, останній раз бачила її на похоронах матері. Вона повинна була доглядати матір та батька до смерті по договору.

Відповідно до статті 744 Цивільного кодексу України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Частиною 1 статті 749 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 Цивільного кодексу України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Пунктом 5 вищенаведеного договору довічного утримання передбачено, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини другої статті 749 Цивільного кодексу України, якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України). У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

У постанові Верховного Суду України у справі №6-142ц13 від 25.12.2013 року визначено, що право на звернення до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання має лише відчужувач спірної квартири.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Огіївка Ружинського району, Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21.08.2011 року виданим Огіївською сільською радою Ружинського району Житомирської області (а.с.8).

Згідно ч.3 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

З даного слідує, що договір довічного утримання, який укладено ОСОБА_6 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач) припинений у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Крім того відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 95050059 Муніципальним бюджетним управлінням «Багатофункціональний центр надання державних та муніципальних послуг населенню міського округу Реутов», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Раменскоє, д.Тяжино, Московської області Російської Федерації, про що 15.07.2015 складено відповідний актовий запис № 8 (а.с.11).

Стаття 757 ЦК України передбачає правові наслідки смерті набувача. Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється.

Відповідно ст. 1221 ЦК України. місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 не є стороною спірного договору довічного утримання, а тому не може ставити питання перед судом про його розірвання чи встановлення фактів, що стосується його виконання.

Крім того договір довічного утримання на даний час припинений у зв`язку зі смертю відчужувача.

На підставі вище викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 263-265,268 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст. 755,756 Цивільного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ружинським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 05.06. 2025 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк