Справа № 331/2332/24
Провадження № 2/331/206/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» квітня 2025 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Байрамовій Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Просить суд, визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено 29.08.2020 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований Бердянським міськрайонним відділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1 .

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачем;

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 року шлюб було розірвано (справа № 331/7878/23).

Впродовж довгого часу ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 не проживають разом.

Дитина проживає разом із позивачем, який виховує дитину самостійно з 2022 року. Задля уникнення перешкод позивачу у оформленні дитини в садочок, або оформлення інших документів на дитину, батьки дитини уклали між собою договір щодо визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків, та порядку її утримання від 29.11.2023 року, за яким повне забезпечення дитини бере на себе позивач. За цим договором, сторони підтвердили факт самостійного виховання дитини позивачем. Також, цим договором сторони узгодили місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 .

При укладанні договору, сторони спільно прийняли рішення про розірвання шлюбу.

Згідно акту обстеження умов проживання від 09.01.2024 року, дитина проживає спільно із позивачем у двокімнатній квартирі. Для дитини створені усі умови для розвитку.

Згідно зарплатних відомостей та довідки з місця роботи ОСОБА_1 , він працює керуючим АБ «Адвокатський захист Розум». Має стабільний дохід.

Відповідно до довідки від 19.12.2023 року № 102, виданої Дошкільним навчальним закладом № 166, ОСОБА_1 самостійно приводить і забирає свого сина.

У зв`язку з тим, що дитина проживає із батьком, позивач має бажання визначити місце проживання дитини з батьком.

Так, відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На теперішній час згоди щодо місця проживання дитини не досягнуто. Мати не бажає цікавитись життям дитини.

Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.06.2024 р. до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 04.06.2024 р. зобов`язано орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

23.07.2024 р. до суду надійшов висновок орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 09.12.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.02.2025 р.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.

01.05.2024 р. до суду засобом поштового зв`язку надійшла заява ОСОБА_2 в якій вказано про визнання позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком та проведення судового засідання без участі відповідачки.

При цьому, суд зауважує, що справжність підпису ОСОБА_2 на заяві не засвідчено належним чином, а на конверті «Укрпошти» вказана адреса відправника на тимчасово окупованій території: АДРЕСА_1 . Зазначений на конверті штрих-код 137 у трекінгу відправки на сайті «Укрпошти» не ідентифікується.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши поясненя сторін, свідка, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підтвердження позовних вимог, ОСОБА_1 надав суду наступні письмові докази:

Копії паспортів та ІПН ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.27-31);

Довідку, згідно з якою ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.32);

Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , відповідно до якого 29.08.2020 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований Бердянським міськрайонним відділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с.21);

Свідоцтво Серії НОМЕР_2 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22);

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 р. (справа № 331/7878/23) про розірвання шлюбу, зареєстрованого Бердянським міськрайонним відділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний запис № 328. (а.с.13-15);

Зарплатні відомості та довідки з місця роботи ОСОБА_1 , відповідно до яких останній працює керуючим АБ «Адвокатський захист Розум» та має стабільний дохід. (10-12,33-45);

Довідку від 19.12.2023 року № 102, видану Дошкільним навчальним закладом № 166, згідно з якою ОСОБА_1 самостійно приводить і забирає свого сина ОСОБА_3 (а.с.16);

Договір оренди квартири від 21.12.2023 р. за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.17,18);

Акт обстеження умов проживання від 09.01.2024 р. за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає спільно із батьком ОСОБА_1 у двокімнатній квартирі. Для дитини створені усі умови для розвитку. (а.с.20);

Договір щодо визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків, та порядку її утримання від 29.11.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за яким повне забезпечення дитини бере на себе позивач ОСОБА_1 . За вказаним договором, сторони підтвердили факт самостійного виховання дитини позивачем. Також, цим договором сторони узгодили місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.23-26).

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.-ч. 1-3ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч.-ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні вивчено та оголошено висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (протокол засідання Комісії від 10.07.2024 р.№ 8).

У висновку зазначено, що на час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в березні 2024 року, хоча стосунки були припинені раніше. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Малолітній ОСОБА_5 постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , який самостійно займається його вихованням та утриманням. Родина мешкає за адресою: АДРЕСА_3 . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проведено обстеження за вказаною адресою. В ході обстеження умов проживання було встановлено, що в квартирі чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі, речі побуту та вжитку. Для дитини відведено окрему кімнату, де створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. Батько дитини ОСОБА_1 , працює, має стабільний дохід, та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , не була присутня на засіданні Комісії, в телефонному режимі спеціалісту служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві повідомила, що вона не заперечує щоб її малолітній син ОСОБА_3 і надалі проживав з батьком ОСОБА_1 . Відповідно до Постанови від 24 вересня 2008 року № 866 під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись статтею 161 Сімейного кодексу України, враховуючи всі обставини справи, зокрема, вік та стать дитини, заслухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 . (а.с.80,81)

Згідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини,ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2ст. 161 СК України.

Відповідно п.4.2. договору щодо визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав, виконання обов`язків, та порядку її утримання від 29.11.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мати зобов`язується: піклуватись про здоров`я сина, його фізичний та моральний розвиток, поважати сина, забезпечити синові достатній рівень освіти. Не перешкоджати спілкуванню батька з сином

У п.4.3.3 договору зазначено, що батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати сина проти батька чи матері, виховувати поважне ставлення до обох батьків.

У ході судового розгляду встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком, який самостійно та належним чином займається його вихованням та утриманням.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.1, ч. 3 ст. 2 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В свою чергу, позивачем не надано суду жодного доказу (у відповідності до вимог ст. 76-80 ЦПК України), який підтвердив би порушення, або невизнання відповідачкою ОСОБА_2 його прав та невиконання нею своїх батьківських обов`язків.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Вказана обставина залишилась поза увагою органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в зв`язку з чим, суд вважає необґрунтованим та не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення судом місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачкою відсутній спір щодо місця проживання дитини, в зв`язку з чим в позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко