Справа № 127/9953/25
Провадження 2/127/1863/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря Левченко А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що 30.10.2021 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . У шлюбі у сторін народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільна неповнолітня дитина сторін ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Спір між сторонами щодо визнання місця проживання дитини відсутній, а питання розірвання шлюбу вирішується окремо в судовому порядку. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 спершу утримував спільну дитину, а потім повністю самоусунувся від виконання свого обов`язку, тому виникла потреба стягнення аліментів у судовому порядку. Повідомляє, що відповідач - фізично здорова людина працездатного віку, інших дітей та/чи утриманців непрацездатного віку немає. Зважаючи на зазначене, позивач просить стягувати аліменти з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила вирішити питання щодо стягнення судових витрат: судового збору, витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Через підсистему ЄСІТС Електронний суд 29.04.2025 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Також частково не заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1211,20 грн та судового збору. Повідомив, що спір між сторонами щодо утримання дитини фактично був відсутній, оскільки відповідач добросовісно перераховував кошти на рахунок ОСОБА_7 , яка є бабусею позивача, оскільки їх син проживав з бабусею. Звернув увагу, що його середньомісячний дохід становить 64190,09 грн, а частка від цього становитиме 16047,72 грн, тому просив врахувати, що батьки зобов`язані утримувати дитину в рівній мірі.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, які викладені у поданій позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що відповідач не заперечує щодо часткового задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.10.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про що зроблено актовий запис №2993.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.09.2021 під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільна неповнолітня дитина ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №64887 від 08.09.2021, довідкою ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» №1597 від 24.03.2025 та актом №2459 від 20.03.2025, що додані до позовної заяви.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/9455/25 від 26.03.2025 відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до довідки про окремі операції по картці, що видана 10.04.2025 АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 , відповідач здійснив перекази на карту через Приват24 одержувачу ОСОБА_7 за період 12.10.2024 10.12.2024 на суму 10150,76 грн.

Відповідно до довідки про окремі операції по картці, що видана 10.04.2025 АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4 , він здійснив перекази на карту через Приват24 одержувачу ОСОБА_8 за період 09.11.2024 14.03.2025 на суму 31155,78 грн.

У матеріалах справи також наявна квитанція від 25.03.2025 №88 про переказ коштів через АТ «ПУМБ» ОСОБА_4 у розмірі 27500 гривень та скріншот про списання вказаної суми на ім`я KARYNA SOKOLOVA.

Згідно з положеннями ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

При визначенні розміру аліментів, суд зважає на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітньої дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та враховує вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відсутність у дитини самостійного доходу чи заробітку.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Так відповідач зазначив, що сумлінно виконує свої обов`язки щодо утримання дитини, надав докази переказу ним коштів ОСОБА_7 , яка є бабусею позивача. Однак вважати, що ці кошти не мали іншого цільового призначення, ніж сплата аліментів, у суду підстав немає. Позивачка з цього приводу зазначила, що вказані кошти призначені на ремонт квартири, про що відповідач був обізнаний.

З огляду на викладене, суд, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, враховує, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є вмотивованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надала копію договору №1 про надання правничої допомоги від 18.03.2025, копію рахунку про оплату за договором про надання правової допомоги №1 від 18.03.2025 на суму 4844,80 грн та платіжну інструкцію про оплату вказаної суми, копію рахунку про оплату за договором про надання правової допомоги №1 від 28.03.2025 на суму 1211,20 грн та платіжну інструкцію про оплату вказаної суми, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.03.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України суд зважає, що справа є незначної складності та наявна усталена судова практика щодо розгляду справ цієї категорії. Суд враховує, що справа розглядалась з викликом (повідомленням) сторін. Судові засідання відбувались за участі представника позивача. Враховуючи подані докази стороною позивача про понесені витрати на правничу допомогу, обсяг поданих до суду матеріалів, участь у судовому засіданні адвоката Піпка А.М., суд дійшов висновку, що заявлена вимога витрат на правничу допомогу в розмірі 6056 грн є об`єктивною та співмірною із виконаною адвокатом роботою.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн (з врахуванням коефіцієнту 0,80, який застосовується при зверненні до суду через підсистему ЄСІТС Електронний суд).

Згідно із ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня звернення до суду, тобто з 31.03.2025.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 110, 112, 180, 181, 184, 191 СК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 279, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів -задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 щомісячно на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 968,96 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04 червня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Горбатюк