Справа № 947/3531/25
Провадження № 2-о/947/148/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2025 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чванкіна С.А.

присяжних: Брітанова О.Б.

Красностанової Н.Е.

за участю:

секретаря судового засідання Димченка А.О.

заявника ОСОБА_1

адвоката заявника Споришева М.О.

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника Київської районної

адміністрації Одеської міської ради Ніколайчук Н.В.,

розглянувши у залі суду у судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України звернувся до суду з заявою, в якій просить постановити рішення, яким дозволити йому усиновити дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав, додатково пояснивши, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20 липня 2013 року. Від шлюбу у них є спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 також разом з ними проживає неповнолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявник веде здоровий спосіб життя, займається вихованням ОСОБА_3 , а тому бажає, щоб всі діти в його сім`ї мали спільне з ним прізвище, а тому просив суд задовольнити його заяву про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 .

Адвокат заявника у судовому засіданні заяву підтримав та просив суд її задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вже тривалий час проживає разом з неповнолітнім ОСОБА_3 , вважає його сином, піклується про нього, а тому хоче усиновити дитину, щоб юридично бути батьком дитини. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 дійсно у 2002 році був засудженим за ч. 1 ст. 296 КК України та просив звернути увагу суду, що це був нетяжкий злочин та на теперішній час у ОСОБА_1 немає іншої можливості усиновити дитину ніж звернення до суду з відповідною заявою. Просив суд задовольнити заяву про усиновлення.

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала заяву про усиновлення та не заперечувала проти її задоволення, додавши, що з правовими наслідками усиновлення ознайомлена.

Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні підтримала висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради та вважала усиновлення ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_3 недоцільним, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був засуджений за статтею, яка входить до ХІІ розділу Кримінального кодексу України «Кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності» та не може бути усиновлювачем.

У судовому засіданні за присутності класного керівника було з`ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який за віком та станом здоров`я усвідомлює факт усиновлення та на запитання суду пояснив, що не заперечує щодо його усиновлення ОСОБА_1 , оскільки вони тривалий час проживають однією сім`єю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, ретельно дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір?ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про шлюб № 76 від 20 липня 2013 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області).

Подружжя має спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9010.

Неповнолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Болеславчицькою сільською радою Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 4. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до копії довідки центру надання адміністративних послуг Арцизької міської ради від 22.01.25, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором оренди жилого приміщення від 06 червня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично проживають у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей Одеської міської ради, подружжя разом з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є окреме місце для відпочинку та занять.

Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, виданого адміністрацією комунального некомерційного підприємства «Дитяча міська поліклініка № 6» Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має діагноз: Гіперметропія (Н.52.0). Астигматизм (Н.52.2). Група здоров`я II. Дитина щеплена за віком.

Згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 18 листопада 2024 роки, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не значиться.

Мати дитини - гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надала письмову згоду на усиновлення неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Справжність підпису засвідчено 09 грудня 2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Д.В., зареєстровано в реєстрі за № 1331.

Відповідно до висновку про стан здоров`я особи від 19 грудня 2024 року, виданого адміністрацією ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є здоровим та може бути усиновлювачем.

Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 886010 встановлена друга група інвалідності до 01 липня 2025 року.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 офіційно не працює, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області.

Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № ФОВМ-002842434 встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 27 грудня 2024 року є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, про розшук, відсутні на підставі ст. 89 КК України.

Відповідно до проекту висновку служби у справах дітей Одеської міської ради від 10 січня 2025 року № 04, усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним.

Згідно з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.02.2025 № 01/22, усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недоцільним у зв`язку з тим, що заявник має судимість, яка не дає йому право бути усиновлювачем.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд, при вирішення питання про усиновлення враховує, вимоги ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», за якою дитина, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Сторони попереджені про відповідальність за порушення прав та законних інтересів дитини.

Як передбачено ст. 3 Конвенції «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР N 789-XII (789-12 ) від 27.02.91) підписання Україною: 21 лютого 1990 р. набуття чинності для України: 27 вересня 1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Суд, задовольняючи вимоги стосовно усиновлення дитини, враховує перш за все той факт, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Суд виходить з фактичних інтересів дитини та розумів нормального виховання, а докази надані заявником підтверджують той факт, що дитина буде виховуватися в гідній родині, яка забезпечить їй нормальний рівень життя, моральний та духовний розвиток.

Статтями 207, 208 СК України передбачено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Особа, яка може бути усиновленою , - це дитина (стаття 6 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 211 Сімейного кодексу України, особи, які можуть бути усиновлювачами:

1. Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

2. Усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років.

У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років.

3. Усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті.

Усиновлювачами не можуть бути особи однієї статі.

4. Особи, які не перебувають у шлюбі між собою, не можуть усиновити одну і ту ж дитину.

Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини.

5. Якщо дитина має лише матір, вона не може бути усиновлена чоловіком, з яким її мати не перебуває у шлюбі.

Якщо дитина має лише батька, вона не може бути усиновлена жінкою, з якою він не перебуває у шлюбі.

Якщо такі особи проживають однією сім`єю, суд може постановити рішення про усиновлення ними дитини.

6. Якщо дитина має лише матір або лише батька, які у зв`язку з усиновленням втрачають правовий зв`язок з нею, усиновлювачем дитини може бути один чоловік або одна жінка.

7. Кількість дітей, яку може усиновити один усиновлювач, не обмежується.

Згідно з ст. 212 Сімейного кодексу України, не можуть бути усиновлювачами особи, які:

1) обмежені у дієздатності;

2) визнані недієздатними;

3) позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені;

4) були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини;

5) перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері;

6) зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами;

7) не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу);

8) страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

9) є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини;

10) були засуджені за кримінальні правопорушення проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших кримінальних правопорушень;

11) за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду;

12) є особами без громадянства;

13) перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем.

2. Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1 - 3 статті 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS №58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

Судом встановлено, що згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № ФОВМ-002842434, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був засуджений вироком Арцизького районного суду Одеської області від 26.09.2002 за ст. 296 ч. 1 КК України та йому було призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України 2001 р. від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік.

Суд зазначає, що п. 10 ч. 1 ст. 212 Сімейного кодексу України передбачено, що не можуть бути усиновлювачем особи, які засуджені за кримінальні правопорушення проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності.

Стаття 296 Кримінального кодексу України, за якою був засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до розділу ХІІ «Кримінальні правопорушення проти громадського порядку та моральності» Кримінального кодексу України.

Таким чином, пунктом 10 ч. 1 ст. 212 Сімейного кодексу України встановлена пряма заборона бути усиновлювачами осіб, які були засуджені, зокрема, за ст. 296 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 224 Сімейного кодексу України, суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема , стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

Суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У судовому засідання ОСОБА_1 пояснив суду, що завжди бажав, щоб у ОСОБА_3 було аналогічне з ним прізвище « ОСОБА_3 », оскільки вони проживають однією сім`єю та він завжди вважав його сином.

Однак, судом взято до уваги, що ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 20 липня 2013 року, на той час малолітньому ОСОБА_3 було 5 років, однак з заявою про усиновлення дитини він звернувся лише через 11 років та 5 місяців, при цьому на момент розгляду справи ОСОБА_3 виповнилося 16 років та 11 місяців та він навчається в 11 класі школи. При цьому, чітких та конкретних мотивів, на підставі яких ОСОБА_1 бажає усиновити неповнолітнього ОСОБА_3 ні в заяві про усиновленні, ні в судовому засіданні заявником наведено не було.

Неповнолітній ОСОБА_3 при спілкуванні з судом пояснив, що повністю розуміє, який процес відбувається в суді та не заперечує проти його усиновлення ОСОБА_1 .

Суд вважає за необхідне зазначити, що спільне проживання заявника ОСОБА_1 і неповнолітнього ОСОБА_3 та наявність спільного прізвища не може бути мотивом для усиновлення, оскільки заявник та дитина і так тривалий час проживають разом, більш того, у разі бажання неповнолітній ОСОБА_3 може самостійно звернутися до органу РАЦСУ та змінити прізвище і по батькові.

У справі Pini та інші проти Румунії (рішення від 22 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) підкреслив важливість врахування думки дітей в процесі усиновлення. Суд також зазначив, що, хоча юридичне усиновлення створює правові зв`язки, фактичне існування сімейного життя залежить від реальних відносин та згоди всіх сторін.? Це рішення підкреслює необхідність забезпечення найкращих інтересів дитини та важливість їхньої згоди в процесі усиновлення.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не було наведено суду чітких мотивів для усиновлення неповнолітнього ОСОБА_3 , а також пряму заборону заявнику, як особі, яка була засуджена за кримінальне правопорушення проти громадського порядку та моральності» передбачене Кримінальним кодексом України бути усиновлювачем, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви заявника слід відмовити.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що незалежно від свого статусу, ніщо не заважає ОСОБА_1 , за згодою ОСОБА_3 , приймати участь у виховуванні дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 313, 314 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.06.2025.

Головуючий С. А. Чванкін

Присяжний: О.Б. Брітанов

Присяжний: Н.Е. Красностанова