ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/429/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14283/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», інтереси якого представляє адвокат Зімірьова Ольга Олександрівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року, ухваленого суддею Стельмащуком П.Я., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

у червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» (далі - ТОВ «Верра Фінанс») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 10.08.2020 у розмірі 78729,76 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 10.08.2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 0. Відповідач погодився з викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку. Відповідно до умов договору, відповідач отримав на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 7200,00 грн. зі строком дії договору до 05.09.2022. Відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників та договором на рахунок банку шляхом сплати до 5-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку. АТ «Укрсиббанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та не сплатив відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

25.01.2023 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» було укладено договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 10.08.2020. Станом на 20.06.2024 заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 78729,76 гривень, з яких: 49825,44 гривень заборгованість за основним боргом; 28904,32 гривень заборгованість за відсотками. Оскільки кошти не були повернуті у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Верра Фінанс» - адвокат Зімірьова О.О. подала апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що позивач не надав належного доказу на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора АТ Укрсиббанк до ТОВ «Верра Фінанс», зокрема акту приймання-передачі права вимоги, про який як умову дійсності переходу права вимоги прямо вказано у пунктах 4.1, 4.2 договору факторингу № 237 від 25.01.2023.

Проте, заявником разом з позовною заявою на підтвердження переходу прав вимоги за кредитними договорами були надані договір факторингу №237 від 25.01.2023; платіжна інструкція №67 від 25.01.2023; витяг з реєстру боржників відносно ОСОБА_1 .

Вказують, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Таким чином, вважають, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують право вимоги за Договором-анкетою про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №0 від 10.08.2020 р., що був укладений між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 на підставі Договору факторингу №237 від 25.01.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Представник позивача ТОВ «Верра Фінанс» - Зімірьова О.О. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення №02, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною ним адресою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2, п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду .

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ддослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 10.08.2020 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 0.

Відповідно до п. 1.1 Договору Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів, відкриває клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану «Карта з лімітом «Шоппінг 55% Grace», розміщені на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщенні установ Банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього договору-анкети та правил (договірних) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», а саме поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України.

Згідно з п. 2.1.1 Договору ліміт кредитування встановлюється у розмірі 7200,00 грн. Строк дії ліміту кредитування з дати укладання договору по 05.09.2022.

Пунктом 2.1.4 Договору передбачені умови обслуговування ліміту кредитування: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процента ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду становить 0,00001%; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів.

10.08.2020 ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 0 від 10.08.2020, згідно якої сторони домовились, що в межах ліміту кредитування встановленого згідно умов п.2.1 договору банк надає клієнту кредит в сумі 6169,59 грн.

Процентна ставка за користування кредитом, становитиме 0,00001% річних (п.3.1 Додаткової угод).

Клієнт зобов`язується повертати суму кредиту, плату за використання кредиту, інші платежі шляхом внесення на картковий рахунок клієнта, відкритий згідно умов договору, коштів у сумі достатній для щомісячної сплати платежів, відповідно до графіку платежів, зазначеного в п.3.3 цієї Додаткової угоди, але не пізніше 05.08.2021.

Також 10.08.2020 ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту.

З банківської виписки АТ «Укрсиббанк» за період 10.08.2020 25.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами, зокрема неодноразово переказував грошові кошти, знімав готівкові кошти, поповнював свою кредитну картку готівкою, здійснював переказ коштів для погашення заборгованості.

25.01.2023 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» укладено Договір факторингу № 237, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «Верра Фінанс», ТОВ «Верра Фінанс» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Акціонерного товариства «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс», та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у Акціонерного товариства «Укрсиббанк» виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Права вимоги (додаток 2 до цього Договору), але не раніше сплати ТОВ «Верра Фінанс» суми фінансування у порядку, визначеному Договором.

Згідно платіжної інструкції №67 від 25.01.2023 ТОВ «Верра Фінанс» перераховано на рахунок АТ «Укрсиббанк» грошові кошти в сумі 4937295,85 грн., з призначенням платежу: за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 237 від 25.01.2023, без ПДВ.

На підтвердження переходу від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 10.08.2020 в сумі 78729,76 грн. позивачем надано витяг з реєстру боржників від 25.01.2023 до Договору факторингу №237 від 25.01.2023.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс», а саме Акту приймання-передачі Права вимоги, про який як умову дійсності переходу права вимоги прямо вказано у пунктах 4.1., 4.2. Договору факторингу №237 від 25.01.2023.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, акти прийому-передачі реєстру боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 25.01.2023 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» укладено Договір факторингу №237, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає ТОВ «Верра Фінанс», ТОВ «Верра Фінанс» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Акціонерного товариства «Укрсиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором (п.2.1 Договору).

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №0 від 10.08.2020, укладеним відповідачем з АТ «Укрсиббанк», позивач надав суду документи: договір факторингу №237 від 25.01.2023, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс»; витяг з Реєстру Боржників від 25.01.2023 до Договору факторингу №237 від 25.01.2023; платіжну інструкцію №67 від 25.01.2023 ТОВ «Верра Фінанс», згідно якої перераховано на рахунок АТ «Укрсиббанк» грошові кошти в сумі 4937295,85 грн., з призначенням платежу: за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 237 від 25.01.2023, без ПДВ.

При цьому, відповідно до пункту 4.1 Договору факторингу №237 від 25.01.2023 передбачено, що право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс», та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимоги у Акціонерного товариства «Укрсиббанк» виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Права вимоги (додаток 2 до цього Договору), але не раніше сплати ТОВ «Верра Фінанс» суми фінансування у порядку, визначеному Договором.

Згідно із п. 4.2. цього ж договору, після підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги Клієнт втрачає права на будь-які платежі Боржників в оплату їх Заборгованостей за Первинними Договорами, за якими Право Вимоги перейшло до Фактора.

Отже, вказаним договором факторингу чітко визначений момент переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду Акту приймання-передачі права вимоги (додаток 2 до цього Договору), підписаного уповноваженими особами АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс», яким би підтверджувалося набуття ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги за кредитним договором №0 від 10.08.2020 укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 та Додатковою угодою до нього.

До апеляційної скарги представник ТОВ «Верра Фінанс», додає копію Акту приймання-передачі права вимоги від 25.01.2023, підписаного уповноваженими особами АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс», яким підтверджується набуття ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги за кредитним договором №0 від 10.08.2020 укладеним між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Однак, апеляційний суд не може прийняти новий доказ, доданий до апеляційної скарги позивачем, та звертає увагу заявника на таке.

Відповідно до вимог частин 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частиною 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій ст. 83 цього кодексу.

Частина 8 ст. 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18).

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем клопотання про прийняття нового доказу через неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись при поданні апеляційної скарги, а тому в апеляційного суду були відсутні під час підготовки справи до апеляційного розгляду підстави для вирішення питання щодо поважності причин неподання акту приймання-передачі Права вимоги від 25.01.2023, в якості доказу до суду першої інстанції, який був долучений до апеляційної скарги, що відповідно до ч.3 ст 367 ЦПК України унеможливлює прийняття даного доказу на стадії апеляційного розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував про те, що позивачем ТОВ «Верра Фінанс» не надано належного доказу на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Верра Фінанс», а саме акту приймання-передачі Права вимоги, про який як умову дійсності переходу права вимоги прямо вказано у пунктах 4.1., 4.2. Договору факторингу №237 від 25.01.2023.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», інтереси якого представляє адвокат Зімірьова Ольга Олександрівна слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на заявника в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», інтереси якого представляє адвокат Зімірьова Ольга Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2025 року, залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» в межах ним понесених сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 червня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів