Справа № 404/9067/23
Номер провадження 2/404/2230/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Кропивницький

Фортечний районний суд м. Кропивницького у складі:

головуючого судді - Варакіної Н.Б.

за участі секретаря - Щербини А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Аджамська сільська рада (вул. Центральна, 65, с. Аджамка, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., 27620) про визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення порядку участі батька у вихованні дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

03 квітня 2024 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання батька.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 15.11.2019 року між ним та відповідачем укладений шлюб. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що у вересні 2023 року відповідач повідомила йому про те, що звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, забрала дітей та самовільно виїхала з квартири, не повідомивши про місце перебування дітей, не надавала інформації про них та чинила перешкоди у спілкуванні. В подальшому позивач довідався, що дружина разом з дітьми проживають у с. Аджамка. Більш точна адреса позивачу невідома, адже відповідач приховує фактичне місце її проживання. Звернувшись до керівництва Аджамського ліцею Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області позивач довідався, що старший син навчається у цьому навчальному закладі, молодший син відвідує Аджамський дошкільний навчальний заклад загального типу "Білочка". Там же мав змогу поспілкуватися з дітьми. На неодноразові прохання надати змогу поспілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди, намовляє дітей проти нього, повідомляє неправдиву інформацію. До самовільної зміни відповідачем місця проживання дітей позивач належним чином виконував свої батьківські обов`язки, забезпечував належний рівень освіти та охорони здоров`я синів, утримував їх, забезпечував їм всебічний розвиток, спілкувався в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення. З урахуванням того, що вчиненням перешкод у спілкуванні з синами, відповідач порушує в першу чергу права дітей на батьківське виховання, а також права позивача як батька на участь у вихованні синів, вимушений звернутись до суду з позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання.

03 квітня 2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда витребувано від Органу опіки та піклування Кропивницької міської ради висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

31 січня 2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування від 06.01.2025 року № 138/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради «Про затвердження висновку» від 28.01.2025 року № 89.

Згідно ухвали суду від 26 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Просили визначити місце проживання дитини саме з батьком ОСОБА_1 ,який в судовому засіданні пояснив, що відповідач вивезла дітей в невідомому напрямку, без його відома. Коли розшукав їх, діти перебували з родичем відповідачки, який був у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, кидався на нього. В в`язку з чим викликав поліцію. Вважає, що позивач веде такий спосіб життя, який позбавляє її можливості належним чином виховувати та приділяти увагу дітям. Діти бажають проживати з ним.

Відповідач в судовому засіданні суду пояснила, що діти проживають разом з нею та позивачем в одній квартирі, разом піклуються про них, ведуть спільне господарство. Коли посварилась з відповідачем, вивезла дітей у с. Аджамку, щоб відповідач не зміг їх знайти. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явились, до суду надали висновок, наданий комісією з питань захисту прав дитини про недоцільність визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком у зв`язку з відсутністю спору.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2019 року, який в подальшому був розірваний.

Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.2023 року (повторно) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.09.2023 року (повторно).

Згідно довідки про заробітну плату за 2022 рік, позивач працює трактористом в ТОВ «РОС АГРО» та має дохід за 12 місяців 2022-2023 року у сумі 86 032,36 грн.

Відповідно до характеристики, виданої на ОСОБА_1 , останній за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку, скарг на його поведінку та роботу не надходили, порушень робочої дисципліни не допускав.

Згідно довідки від 05.09.2023 року, виданої КНП «Копманіївська лікарня Компаніївської селищної ради Кіровоградської області», ОСОБА_1 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Відповідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості»№ ВР-001469759, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 06.09.2023 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно до висновку органу опіки та піклування від 06.01.2025 року № 138/19 та рішення Виконавчого комітету Кропивницької міської ради «Про затвердження висновку» від 28.01.2025 року № 89 встановлено наступне. У свідоцтвах про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 їх батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . 15.11.2019 ОСОБА_9 змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 ».

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірваний.

Батьки та діти проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2024 року в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за номером АДРЕСА_4 .

За місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_12 створені умови для виховання та розвитку дітей, складні життєві обставини у батьків відсутні, що підтверджується відповідними актами, складеними управлінням з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та Кропивницьким міським центром соціальних служб.

Як пояснив ОСОБА_1 , у 2023 році мати разом з дітьми самовільно виїхала з квартири, не повідомила про місце перебування, не надавала інформації про дітей, чинила перешкоди у спілкуванні з ними.

З урахуванням того, що мати дітей порушує право дітей на батьківське виховання, ОСОБА_1 звернувся до суду щодо визначення місця проживання дітей з ним.

Громадянка ОСОБА_12 повідомила, що на сьогодні проживає разом з дітьми та їх батьком, не працює, не заперечує проти визначення місця проживання дітей з ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що батьки разом піклуються про них, ведуть спільне господарство.

А тому, враховуючи вищевикладене та те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 відсутній спір щодо місця проживання дітей, вважають за недоцільне визначати місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Враховуючи міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що дитина у віці десяти років може висловити свою думку та сформулювати погляди, судом було прийнято рішення про необхідність вислухати думку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За ч.1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок, який наданий суду першої інстанції відповідає вимогам, які повинна здійснювати зазначена установа.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («NeulingerandShuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.

Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Однак Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Тому при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батько дитини, у разі визначення місця проживання останнього з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно нього та участі у його вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (зокрема, постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки мають враховуватися: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згода на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.

Таким чином, обставини, встановлені у результаті детальної та поглибленої оцінки конкретної сімейної ситуації та фактори фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру приводять правила щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом в дію.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суб`єктивне право дитини бути почутою є важливою цінністю та одним із головних принципів Конвенції про права дитини.

Слід також брати до уваги, що мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).

З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків.

Таким чином, суд, приходить до висновку про обґрунтованість позову про визначення місця проживання дитини із батьком.

Суд зауважує, що визначення місця проживання дітей з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд, відповідно до ст.ст.160, 161 СК України приходить до висновку, що в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід визначити з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі ст.ст. 161,171 СК України, керуючись ст. 265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Аджамська сільська рада (вул. Центральна, 65, с. Аджамка, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., 27620) про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст рішення суду проголошений 02.06.2025.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Н. Б. Варакіна