ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4254/25 Справа № 205/7677/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коваленко Володимир Сергійович,

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

25.07.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачка просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради від 27 червня 2023 року № 16 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;

- стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати;

- стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

14.02.2025 рокувід ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коваленко Володимир Сергійовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що в наказі про звільнення позивачки зазначено не одне грубе порушення, а системність таких порушень, що виключає можливість застосування п.1 чт.1 ст.41 КЗпП України, що також підтверджено практикою Верховного Суду на яку посилався представник позивачки.

Маючи обґрунтовані сумніви щодо зміни генерального директора, позивачка звернулась до всіх правоохоронних органів для перевірки з цього питання, оскільки діяла відповідно до наказу № 203-ос від 19.06.2023 року, який не був на той час ні відмінений ні скасований.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що звільнення позивачку відповідала вимогам законодавства про працю.

Так позивачка наказом № 2 від 21.06.2023 року була відсторонена від здійснення повноважень за посадою, але продовжувала їх виконувати, що підтверджується листуванням, де позивачка підписували листи як в.о. генерального директора.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано залишив позов без задоволення.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Коваленко В.С. доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Лутошкін І.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивачки відбулось без будь-яких порушень, що й встановив суд першої інстанції..

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Згідно з наказом про переведення від 30.04.2020 року № 115-ос ОСОБА_1 працювала на посаді заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення КП «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер «Дніпропетровської обласної ради».

Відповідно посадової інструкції п. 1.1. та п. 1.3. заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення, з якою ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис, зазначено, що посада заступника з інформаційно-організаційного забезпечення (далі ІОЗ) належить до посад керівного складу КП «ДОКОД» ДОР». Заступник з ІОЗ призначається та звільняється у відповідності до діючого законодавства генеральним директором КП «ДОКОД» ДОР».

Розпорядженням голови обласної ради від 19.06.2023 року № 22-КП «Про кадрові питання комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_2 19.06.2023 року звільнено з посади генерального директора КП «ДОКОД» ДОР», а ОСОБА_3 призначено виконуючою обов`язки генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» 20.06.2023 року строком на 2 (два) місяці.

ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 20.06.2023 року, згідно пояснення свідка ОСОБА_2 .

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.06.2024 року у справі № 932/3589/24, за результатом розгляду справи по суті, судом встановлено серед іншого, що згідно з табелю робочого часу, ОСОБА_2 була на роботі до 19.06.2023 включно; розпорядженням голови ДОР від 19.06.2020 року Балашову звільнено з посади за п.1 ст.41 КЗпП України; ОСОБА_2 була непрацездатною з 14:15 год. 20.06.2023 року по 30.06.2023 року, діагноз «гостра інфекція верхніх дихальних шляхів».

Поясненнями сторін судом встановлено, що 20.06.2023 року ОСОБА_3 у супроводі інших осіб прибула в КП «ДОКОД» ДОР», для початку виконання покладених на неї обов`язків та для знайомства з працівниками лікарні, деяким працівникам лікарні ОСОБА_3 була відома, так як раніше працювала на підприємстві, в тому числі була знайома і з ОСОБА_1 , що не заперечувалось останньою в судовому засіданні. 20.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась у поліцію з заявою про неправомірні, дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради та з інших питань.

Відповідно супровідного листа Дніпропетровської обласної прокуратури №09/4р-23, направлено Головному управлінню національної поліції в Дніпропетровській області за належністю для розгляду звернення ОСОБА_4 від 20.06.2023 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, а також з інших питань.

Відповідно супровідного листа Офісу Генерального прокурора №08/4-р від 22.06.2023, направленому Дніпропетровській обласній прокуратурі, В.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» Г. Донченко, зазначено «направляють для організації заяву в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» Г. Донченко, щодо неправомірних, на думку автора, дій посадових осіб Дніпропетровської обласної ради та з інших питань».

21.06.2023 року КП «ДОКОД» ДОР» винесено Наказ №2 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», відносно ОСОБА_5 , медичного директора з стаціонарної допомоги, Донченко Г.М. заступника генерального директора з організаційно-методичної роботи, ОСОБА_6 , медичного директора з амбулаторної допомоги, з метою перевірки фактів, викладених у зверненнях відносно наказу КП «ДОКОД» ДОР» від 14.06.2023 року № 107-с, встановлено строк проведення службового розслідування з 21.06.2023 року по 20.08.2023 року, на час роботи проведення службового розслідування відсторонено від виконання обов`язків ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , під час відсторонення осіб визначити місце перебування закріплені службові кабінети.

Зміст наказу №2 від 21.06.2023 КП «ДОКОД» ДОР» було зачитано на оперативній нараді, в присутності ОСОБА_1 , що підтверджується переглянутим відео файлом в судовому засіданні. Нараду проводила ОСОБА_1 , як в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР».

21.06.2023 року складено Акт про відмову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в ознайомлені з наказом № 2 від 21.06.2023 року «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою».

У зв`язку з тим, що при ознайомленні з наказом № 2 від 21.06.2023 року «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою» в.о. генерального директора ОСОБА_3 було зазначено не вірно займану посаду ОСОБА_1 , на що остання зробила зауваження, було винесено Наказ № 4 від 21.06.2023 року «Про внесення змін». У зазначеному наказі було внесено зміни до наказу № 2 від 21.06.2023 в частині виправлення посади позивачки.

21.06.2023 року складено Акт про відмову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в ознайомлені з наказом № 4 від 21.06.2023 року «Про внесення змін».

22.06.2023 року складено Акт про засвідчення факту відмови від виконання наказу № 2 від 21.06.2023 року «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не виконують приписи наказу, продовжують надавати вказівки працівникам підприємства, всупереч вказівкам керівництва підприємства.

23.06.2023 року складено Акт про відмову у наданні пояснень ОСОБА_1 з приводу невиконання наказу від 21.06.2023 року № 2 про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою.

Матеріали справи містять доповідну записку начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення ОСОБА_7 №1-260062023 від 26.06.2023, у якій зазначено, що на виконання наказу в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» № 2 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», який був зачитаний в голос під час оперативної наради з працівниками підприємства, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 грубо невиконували даний наказ про відсторонення їх від виконання обов`язків за посадами, про що складені два комісійні акти від 22.06.2023 року та 23.06.2023 року. Надалі по тексту даної доповідної записки йдеться про фіксування порушення трудової дисципліни з боку заступника генерального директора ОСОБА_1 , невиконання нею розпорядження керівництва підприємства щодо відсторонення, візування документів та пропозицію щодо застосування до заступника генерального директора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

З наданих до матеріалів справи заяв про надання відпуски без збереження заробітної плати від 21.06.2023 року сестри медичної операційної операційного блоку № 1 ОСОБА_8 та молодшої медичної сестри операційного блоку № 1 ОСОБА_9 , позивачем ОСОБА_1 було поставлено свій підпис та допис «в наказ».

Відповідно наказу № 16 від 27.06.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, вбачається, що підставою винесення наказу про звільнення є доповідна записка начальника відділу з кадрових питань та правового забезпечення КП «ДОКОД» ДОР» про встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення ОСОБА_1 , акт про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 22.06.2023 року; акт про засвідчення факту відмови від виконання наказу від 22.06.2023 року та від 23.06.2023 року; акт про відмову у наданні пояснень від 23.06.2023 року.

Відповідно до згаданих актів та доповідної записки заступник генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення ОСОБА_1 вийшла за межі своїх повноважень, визначених посадовою інструкцією, що виражається у не виконанні наказу керівника щодо відсторонення від виконання повноважень за посадою, чим прямо порушено п. 1.5. посадової інструкції.

Відповідно до п. 1.2. посадової інструкції заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення, метою діяльності заступника з ІОЗ є удосконалення організаційних форм доступної спеціалізованої та кваліфікованої лікарської допомоги; організація, збір та обробка медико-статистичної інформації, забезпечення зв`язків з громадськістю.

Пунктом 1.3 посадової інструкції вбачається, що заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення призначає та звільняє у відповідності до діючого законодавства генеральний директор КП «ДОКОД» ДОР».

Згідно до п. 1.5 посадової інструкції у своїй роботі заступник генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення керується чинним законодавством України про охорону здоров`я, положеннями про КП «ДОКОД» ДОР», про комерційну таємницю, про запобігання корупції, а також іншими локальними нормативними актами КП «ДОКОД» ДОР», наказами й розпорядженнями керівництва та цією посадовою інструкцією.

Згідно до наказу від 16.06.2023 року № 196-в «Про надання щорічної відпустки ОСОБА_2 на період відпустки ОСОБА_2 виконання обов`язків генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» покладено на заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення ОСОБА_1 з 21.06.2023 року до 07.07.2023 року.

19.06.2023 року Розпорядженням Голови обласної ради «Про кадрові питання КП «ДОКОД» ДОР» № 22-КП від 19.06.2023 було звільнено ОСОБА_2 з 19.06.2023 року та призначено ОСОБА_3 виконуючою обов`язки генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» з 20.06.2023 року, то ОСОБА_2 не могла піти у відпустку з 21.06.2023 року, тоді і не виникає підстав для виконання позивачкою наказу від 16.06.2023 року № 196-в, у зв`язку із виданням нового документа, а саме розпорядження Голови обласної ради «Про кадрові питання КП «ДОКОД» ДОР» № 22-КП від 19.06.2023 року.

Згідно з наданих пояснень свідка ОСОБА_2 остання повідомила, що лікарняний відкритий 20.06.2023 року, у зв`язку з цим також необґрунтовано посилання позивача на той факт, що 19.06.2023 року у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 на лікарняному у позивача виникли обов`язки, згідно статуту виконувати обов`язки генерального директора.

Таким чином, позивачка у період з 19.06.2023 року по дату звільнення, не набула повноважень в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР», а працювала по дату звільнення на посаді заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення.

Зміст листів наданих до матеріалів справи від заступника секретаря Ради національної безпеки і оборони України від 22.06.2023 року № 2484/32-09/2-23, який відповідає на «заяву в.о. генерального директора Донченко Г.М. від 20.06.2023 року № 575»; від Дніпропетровської обласної прокуратури від 21.06.2023 року № 09/4/1534ВИХ-23 09/4р-23, яка відповідає на «звернення ОСОБА_1 від 20.06.2023»; від офісу Генерального прокурора від 22.06.2023 року № 08/4-р, який відповідає на «заяву в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» Галини Донченко від 20.06.2023 року № 575»; від Дніпропетровської обласної прокуратури від 23.06.2023 року № 09/4-1565ВИХ-23 09/4р-23, яка відповідає на «звернення ОСОБА_4 від 22.06.2023 року». Відповідно до змісту вказаних листів, вбачається, що позивач зверталася до різних правоохоронних органів з питанням незгоди із звільненням генерального директора ОСОБА_2 , згідно з розпорядженням голови Дніпропетровської обласної ради. Відповіді на листи позивачки були адресовані їй як в.о. генерального директора, таким чином суд приходить до висновків, що звернення до вказаних органів, здійснювала позивач використовуючи статус в.о. генерального директора.

За таких обставин позивач не виконала наказ про відсторонення від посади № 2 від 21.06.2023 року, оскільки вважала, що вона є в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР», що також підтверджується її візами на внутрішніх документах підприємства 21.06.2023 року (погодження надання відпусток).

Зміст доповідної записки від 26.06.2023 № 1-26062023, актів від 22.06.2023 та від 23.06.2023 є достатньо ґрунтовним та зрозумілим для сприйняття, аби надати позивачу вичерпну інформацію про те, що саме - які її особисті рішення та юридично значимі вчинки - стало підставою для її звільнення.

Згідно з посадовою інструкцією заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення, ОСОБА_1 , остання не має повноважень на візування заяв працівників КП «ДКОД`ДОР» про надання відпуски.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку, що свідоме порушення імперативних вимог трудового законодавства, а так само й недбале виконання своїх посадових обов`язків правомірно та підставою мають бути оцінені як істотне свідоме грубе порушення керівником його трудових обов`язків.

Але колегія суддів апеляційного суду погодитись з таким висновком не може з огляду на таке.

Щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 305/1001/18 (провадження № 61-3286св21).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення саме керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 686/29270/19 (провадження № 61-1964св21).

Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року, справа № 216/3852/20, провадження № 61-2822св22.

Як вбачається з копії наказу № 203-ос від 19 червня 2023 року (т.1 а.с.156), позивачку ОСОБА_1 призначено виконуючою обов`язки генерального директора з 19 червня 2023 року.

Розпорядженням Голови обласної ради «Про кадрові питання КП «ДОКОД» ДОР» № 22-КП від 19.06.2023 було звільнено ОСОБА_2 з 19.06.2023 року та призначено ОСОБА_3 виконуючою обов`язки генерального директора КП «ДОКОД» ДОР» з 20.06.2023 року.

20 червня 2023 року ОСОБА_3 призначила себе виконуючою обов`язки генерального директора (т.1 а.с.154), на час непрацездатності генерального директора ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії наказу № 2 від 21 червня 2023 року (т.1 а.с.102), позивачку на час службового розслідування було відсторонено від виконання обов`язків заступника генерального директора.

Висновок суду першої інстанції, що позивачка у період з 19.06.2023 року по дату звільнення, не набула повноважень в.о. генерального директора КП «ДОКОД» ДОР», а працювала по дату звільнення на посаді заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення, не відповідає обставинам справи та є припущенням.

Так всі відповіді правоохоронних органів (т.1 а.с.108-112) була на звернення позивачки від 20.06.2023 року як в.о. генерального директора.

Крім того, ОСОБА_3 , після призначення себе на посаду 20.06.2023 року не скасувала наказ № 203-ос від 19 червня 2023 року (т.1 а.с.156), яким позивачку ОСОБА_1 призначено виконуючою обов`язки генерального директора з 19 червня 2023 року.

При таких обставинах не має доказів того, що позивачка не виконувала обов`язки генерального директора.

Посилання відповідача, що позивачка відмовилась надавати пояснення відносно себе і у такий спосіб ухилялась від проведення службового розслідування не відповідають вимогам статті 63 Конституції України, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Наказ № 2 від 21 червня 2023 року, яким позивачку на час службового розслідування було відсторонено від виконання обов`язків заступника генерального директора викликає сумнів у тому, що винесений у відповідності до компетенції в.о. генерального директора Заворотньої Ю.В.

Цим наказом штучно створені умови, при яких, щоб не робила позивачка на роботі, це можливо трактувати як порушення. А якщо вона не бути нічого робити, то як не виконання своїх прямих обов`язків.

Наказ про звільнення (т.1 а.с.16) не містить опису конкретного порушення за яке звільнено позивачку, яке має ознаку одноразовості.

Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо.

Таким чином, наказ № 16 від 27 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення КП «ДОКОД» ДОР» є незаконним по суті і підлягає скасуванню.

Щодо стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позивачка 25.07.2023 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, тож справа перебуває в провадженні суду більше одного року не з вини позивачки, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути стягнений.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Позивачку було звільнено 27.06.2023 року.

Позивачкою надана довідка про доходи за травень та червень 2023 року (т.1 а.с.179), з якої вбачається що позивачка отримала у травні 40953, 75 грн., у червні 53139, 19 грн., а загалом 94 092, 94 грн.

В період часу з 01 травня до 26 червня 2023 року включно, був 41 робочий день.

94 092, 94 : 41 = 2 294, 95.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачка дорівнює 2 294, 95 грн.

З часу звільнення позивачки до часу винесення судового рішення минуло 505 робочих дня.

Отже розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде 1 158 949, 75 грн. (505 роб. дня х 2 294, 95 грн.).

Щодо стягнення компенсації моральної шкоди.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що незаконне звільнення позивачки з роботи привело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, суд вважає, що заявлена позивачкою сума відшкодування заподіяної їй моральної шкоди (300 000 грн.) є завищеною та вважає, що сума у розмірі 50 000 грн. буде справедливою сатисфакцією отриманої моральної шкоди.

При таким обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

За подання позову позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 3030 грн. (т.1 а.с.14).

За подання апеляційної скарги позивачкою був сплачений судовий збір у розмірі 6750 грн. (т.2 а.с.175).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума компенсації сплаченого за подання позову та апеляційної скарги судового збору у розмірі 9 780 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коваленко Володимир Сергійович задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати наказ № 16 від 27 червня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення КП «ДОКОД» ДОР» незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з інформаційно-організаційного забезпечення Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 158 949 (один мільйон сто п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 75 коп., з відрахування з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок компенсації моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпровський обласний клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію сплаченого судового збору у розмірі 9 780 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03.06.2025 року.

Судді: