Номер провадження: 22-ц/813/3595/25
Справа № 520/6905/18
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

заявник Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО»,

зацікавлена особа Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Солонько Микола Миколайович,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року у складі судді Цирфи К.А.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У вересні 2023 року, представник АТ «Страхова компанія «ІНГО» звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М., а саме визнання його дій незаконними та зобов`язання приватного виконавця Солонька М.М. повернути невикористані кошти авансового внеску у сумі 4 721,14 грн, сплачені за платіжною інструкцією № 9550 від 16.06.2020, та у сумі 4 721,14 грн, сплачені за платіжною інструкцією № 12747 від 12.08.2020 на рахунок АТ «СК «Інго».

Позиція зацікавленої особи та боржника в суді першої інстанції

У запереченні на скаргу від 03.12.2024 приватний виконавець Солонько М.М. просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з виниклими між скаржником та приватним виконавцем майновими відносинами, спір з приводу яких вирішується в порядку позовного провадження, а не розділу VIII ЦПК України.

Боржник ОСОБА_1 заперечень, пояснень до суду не надав.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків

Останньою ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька Миколи Миколайовича та зобов`язання вичинити дії відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства ««Страхова компанія «Інго» на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. судові витрати в розмірі 2 000 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки предметом розгляду у цій справі не є вимоги про оскарження дій (постанов) приватного виконавця (виконавче провадження взагалі відсутнє), тому суд дійшов висновку, що між заявником та приватним виконавцем існує спір, який випливає з відносин, які стосуються реалізації права АТ «СК «Інго» на захист його майнових прав щодо повернення коштів, а саме сплаченого авансового внеску, який виконавець безпідставно не повернув. Отже, указані правовідносини підлягають захисту саме в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не вірно встановив, що предметом розгляду у цій справі не є порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження». Суд не встановлював бездіяльність та неправомірність державного виконавця про що було заявлено в скарзі. Не вірно встановив що між заявником та приватним виконавцем існує спір, який випливає з відносин, які стосуються реалізації права АТ «СК «Інго» на захист його майнових прав щодо повернення коштів, суд не встановив порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження».

Зазначає, що суд беручи до уваги договір про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020 не вірно дійшов висновку про наявність договірних відносин між приватним виконавцем та АТ СК «ІНГО», не звернув увагу, що підписантом даного договору не є АТ СК «ІНГО». Також судом не досліджено умови даного договору. Правова оцінка договору про додаткову винагороду приватного виконавця від 04.05.2020, а також довіреності №183 на ім?я ОСОБА_2 судами не надавалась та під час розгляду справ судами не досліджувались. Також поза увагою суд залишив призначення платежу, зазначений в платіжних інструкціях відповідно до яких було сплачено кошти авансового внеску на рахунок приватного виконавця, в яких не зазначено, що кошти перераховано на виконання умов договору від 04.05.2020 року.

Суд не вірно враховує Висновки Верховного Суду у справі 552/3735/20 від 13.03.2024, оскільки даний висновок не відноситься до даної скарги, адже в даній скарзі розглядаються спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів як це зазначено в висновках Верховного Суду. Суд першої інстанції залишив поза увагою предмет скарги, а саме оскарження бездіяльності приватного виконавця у зв`язку з порушення приватним виконавцем вимог норм ЗУ «Про виконавче провадження». Судом не встановлювалося чи порушено приватним виконавцем норми ЗУ «Про виконавче провадження» які заявлені скаржником у скарзі.

Крім того, представником АТ СК «ІНГО» до суду було подано клопотання від 17.12.2024, в якому просив суд «Заперечення від 02.12.2024 на скаргу АТ СК «ІНГО» щодо дій та бездіяльності приватного виконавця», повернути заявнику без розгляду, та застосувати ч. 4 ст. 183 ЦПК України, однак, під час розгляду скарги судом першої інстанції, дане клопотання не розглядалося та залишено без уваги, не надано висновку про задоволення чи відмову у задоволенні даного клопотання.

Позиція зацікавленої особи та боржника в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Солонько М.М., посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу АТ СК «ІНГО» без розгляду, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року - без змін та стягнути з АТ СК «ІНГО» на його користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 12000 гривень, 00 копійок.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, АТ СК «ІНГО» просить суд відмовити в задоволенні відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу, заперечень чи пояснень до суду не надав.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 24.04.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися: представник АТ СК «ІНГО» - Нестерець Ю.П. та представник приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. Оксанич Р.В.

Гінжул С.П. до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ СК «ІНГО» не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2018 задоволено позов АТ СК «ІНГО» та стягнуто, в порядку регресу, з ОСОБА_1 на користь страхової компанії 235607,38 грн на відшкодування збитків, 3534,11 грн понесених судових витрат.

На виконання вказаного рішення Київським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист №520/6905/18.

Даний виконавчий документ пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Солоньку М.М. та сплачено авансовий внесок.

16.09.2020 приватний виконавець Солонько М.М. повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Представниками АТ «СК «Інго» приватному виконавцю Солоньку М.М. направлено заяву з проханням повернути сплачений авансовий внесок, проте заява не була задоволена.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналізуючи зазначені норми права, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 15.01.2020 у справі №1.380.2019.001073, від 23.11.2021 у справі №175/1571/15 зробила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у виконавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21 (п.89-91) вказала, що важливість процесуального аспекту у визначенні юрисдикції суду з розгляду даного спору полягає у тому, що слід розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/приватного виконавця, які подаються згідно з частиною першою статті 339 ГПК України до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції за правилами ГПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що, оскільки у цій справі спірні правовідносини пов`язані з безпідставним, на думку позивача, неповерненням відповідачем (фізичною особою) йому грошових коштів, то спір не є публічно-правовим, а випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства».

Згідно з п.2 ч. 2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, шо між скаржником та приватним виконавцем існує спір, який випливає з відносин, які стосуються реалізації права АТ СК «ІНГО» на захист його майнових прав щодо повернення коштів, а саме сплаченого авансового внеску, який виконавець не повернув, тому указані правовідносини підлягають захисту в порядку цивільного судочинства, а не в порядку оскарження дій та бездіяльності приватного виконавця, що викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №552/3735/20.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, АТ СК «ІНГО» посилається на те, що суд першої інстанції не вірно встановив, що предметом розгляду у цій справі не є порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження»; суд не встановлював бездіяльність та неправомірність державного виконавця про що було заявлено в скарзі; суд не вірно встановив що між заявником та приватним виконавцем існує спір, який випливає з відносин, які стосуються реалізації права АТ «СК «Інго» на захист його майнових прав щодо повернення коштів; суд не встановив порушення приватним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження».

Проте вищевказані доводи скаржника є безпідставними, оскільки як встановлено судом за змістом поданої скарги АТ «СК «ІНГО» вбачається, що предметом спору у цій справі є - не оскарження дій/бездіяльності приватного виконавця як суб`єкта владних повноважень, а - неправомірність та безпідставність набуття останнім грошових коштів, які належать АТ «СК «ІНГО», що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Тобто скаржником в даній справі заявляються вимоги про повернення безпідставно одержаних приватним виконавцем коштів, а тому колегія суддів зазначає, що вказаний спір не може бути предметом скарги на дії виконавця, оскільки не стосуються оскарження дій, бездіяльності чи рішення приватного виконавця, як суб`єкта владних повноважень з безпосереднього виконання рішення за виконавчим документом в межах виконавчого провадження.

Отже, в даному випадку необхідно розрізняти підсудність справи за скаргою на дії/рішення державного/ приватного виконавця, які подаються згідно ст. 447 ЦПК України до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції за правилами ЦПК України, від справи, пов`язаної з цивільно-правовим спором, а саме - стягнення безпідставно набутих грошових коштів на підставі норм ЦК України.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №229/1026/21 від 26.10.2022 року.

Такі вимоги пов`язані із питанням законності дій приватного виконавця щодо стягнення авансового внеску за вчинення виконавчих дій, яка і є підставою для такого стягнення.

Встановлено, що, в даному випадку АТ «СК «ІНГО», який є стягувачем за виконавчим провадженням, у своїй скарзі по суті ставить питання про стягнення з приватного виконавця коштів, отриманих останнім в якості авансового внеску, та вважає, оскільки приватним виконавцем повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, тому останній отримав вказані кошти як безпідставно набуті.

З огляду на вказане, вимоги АТ «СК «ІНГО» не можуть бути розглянуті в порядку розгляду скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця, а підлягають розгляду в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволення вимог скарги АТ «СК «ІНГО».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, судом застосовано правильно норми права, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «СК «ІНГО» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги АТ «СК «ІНГО» у суду апеляційної інстанції відсутні.

Щодо розподілу судових витрат.

Під час апеляційного розгляду справи від приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. надійшла заява, у якій останній просить суд стягнути з АТ «СК «ІНГО» на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у провадженні 22-ц/813/3595/25 у розмірі 12000 грн.

Так, відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, витребування доказів тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі в апеляційній інстанції приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. надано наступні докази:

1.Ордер на надання правничої допомоги від 13.01.2025;

2.Договір про надання професійної правничої допомоги №07/01/25;

3.Акт виконаних робіт (наданих юридичних послуг по справі №520/6905/18).

Так, як вбачається з п.4 Договору про надання професійної правничої допомоги, згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст. 28 Правил Адвокатської Етики, сторони погодили, що формою винагороди за надання професійної правничої допомоги адвокатського об`єднання буде ГОНОРАР у фіксованому розмірі. З урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та із врахуванням обставин та терміновості надання правничої допомоги, із врахуванням витраченого адвокатом часу, сторони погодили та визначили фіксований розмір гонорару у розмірі 12 000,00 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, який виплачується після ухвалення Одеським апеляційним судом рішення по суті спору по цивільній справі №520/6905/18, провадження №22-ц/813/3595/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, від АТ «СК «ІНГО» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому АТ «СК «ІНГО» просить суд в заяві адвоката Оксанич Р.В. про стягнення витрат відмовити, а у разі задоволення судом заяви про стягнення витрат, врахувати дане клопотання та зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує наступне.

Згідно правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи подані представником приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Солонько М.М. документи про витрати на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, зокрема суму авансових внесків, яка складає 9442,54 грн. Приватний виконавець повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі між тими самими сторонами з подібного предмету спору існує прецедент Верховного суду. Отже предмет позову (скарги) не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції приватного виконавця, вивчення великої кількості нормативно-правових актів.

Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд вважає, що стягнення зі скаржника суми в розмірі 5000,00 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для скаржника.

Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 353, пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.06.2025

Головуючий

Судді: