Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2025 року селище Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бузунко О.А.,

при секретарі - Шапці О.О.,

за участі представника позивача адвоката Павлова І. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_3 перебувала з відповідачем у шлюбі з 29 жовтня 1994 року по 02 січня 2022 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 18 років. На даний час вона навчається, є студентом 1 курсу, спеціальності 053 «Психологія», факультету психології Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Оскільки донька навчається на денній формі навчання, не може працювати та повністю перебуває на утриманні матері.

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7 650 грн. щомісячно, починаючи з 01 січня 2025 року на період її навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку.

16 квітня 2025 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 280 ЦПК України ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за згодою представника позивача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З 01 вересня 2024 року ОСОБА_1 є студентом 1 курсу, спеціальності 053 «Психологія», факультету психології Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, термін навчання до 30 червня 2028 року.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7 650 грн, щомісяця. В судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що витрати на місяць складаються з оренди квартири, яку оплачує мама, тим самим виконує свої батьківські обов`язки; витрат на предмети побуту та харчування; витрати на одяг, взуття та забезпеченням мінімально необхідними речами. Визначаючи розмір аліментів, судом враховується також те, що повнолітня ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, працевлаштуватися вона не має змоги у зв`язку з навчанням,

Суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є обов`язком батьків, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, обставин, які б свідчили, що він не може її надавати, судом не встановлені, слід стягувати з відповідача аліменти на час навчання доньки, в твердій грошовій сумі в розмірі 7 650,00 грн щомісяця.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, стягуваних з відповідача, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для нормального розвитку та існування позивачки, враховуючи спільний обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, за обставин, викладених у позові, та згідно наданим суду доказами, позов підлягає задоволенню.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 12 000 грн, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Нормою ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги з адвокатом Павловим І. Г. № 02-11/2024 від 02 листопада 2024 року. Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 02 листопада 2024 року максимальна вартість оплати правничої допомоги не буде перевищувати 12 000,00. В судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що акт виконаних робіт не підписувався, враховуючи позицію ВС. На уточнююче запитання суду стосовно встановлення максимального розміру гонорару в сумі 12 000,00 грн, адвокат повідомив суду, що він не проти, якщо судом буде стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Дослідивши заяву щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, застосовуючи критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи характер спірних правовідносин у справі, суд дійшов до висновку про те, що заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 грн 00 коп.

В порядку ч. 1ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 199 СК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 7 650 грн., починаючи з 01 січня 2025 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників:

ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 /.

ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 /.

Суддя Олена БУЗУНКО