Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1128/25
Номер провадження2-о/173/81/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі секретаря Усенко Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

08.05.2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18 листопада 1992 року було укладено договір дарування, реєстровий № 2-3358, між ОСОБА_1 та її рідною сестрою ОСОБА_2 на житловий будинок із господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

У тексті Договору дарування, помилково, державним нотаріусом Верхньодніпровської нотаріальної контори, прізвище Заявниці вказано, як « ОСОБА_4 », замість « ОСОБА_5 ». Також у свідоцтві про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , вказано її прізвище та прізвище чоловіка « ОСОБА_4 », замість « ОСОБА_5 »

Помилка у договорі не дає можливості провести державну реєстрацію нерухомого майна та потребує вирішення цього питання в порядку окремого провадження цивільного судочинства.

Провадження у справі відкрито 09.05.2025.

Представник заявника та заявник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні заявлених вимог наполягають.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про дату розгляду справи повідомлена належним чином. Заперечення не подані.

Представник заінтересованої особи Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , виданого Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 16.09.1996, заявником по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 44 від 04.026.2004, 21 липня 1966 року у виконкому Бородаївської сільської ради Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища ОСОБА_5 .

12 січня 1994 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу.

18 листопада 1992 року було укладено Договір дарування реєстровий № 2-3358 між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарчими спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору.

Рішенням державного реєстратора № 77936304 від 21.03.2025 року заявниці відмовлено у проведені реєстраційних дій у зв`язку з розбіжностями у прізвищі у паспорті, та договорі дарування.

Відповідно до Витягу з рішення Верхньодніпровської міської ради від 12.12.12 № 2020-41/IX «Про затвердження технічної документації із землеустрою… та надання земельних ділянок безоплатно у власність громадян» ОСОБА_1 передано земельну ділянку у АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0301, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Тобто, у Договорі дарування прізвище заявника зазначено невірно і не збігається з паспортними даними.

Невірні записи у вказаних документах не дають можливості визначити факт їх приналежності саме заявникові та реалізувати його право на пенсійне забезпечення.

Згідно з ч.1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч.1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян».

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, розбіжність у прізвищі заявниці та у прізвищі, вказаному у Договорі дарування становить лише одна буква, всі інші дані збігаються.

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме, від його встановлення залежить оформлення реєстрації права власності, окрім того, іншого порядку встановлення юридичного факту немає.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу, що передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Суд вважає, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України понесені заявником судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп., покладаються на заявника і поверненню не підлягають.

Керуючись ст. 259, 268, 273,293,315,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), заінтересовані особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), Верхньодніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Дніпровська, 88), про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), правовстановлюючого документа - Договору дарування на житловий будинок та господарчі будівлі в с. Правобережному від 18.11.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3358, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської нотаріальної контори, ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_8 та свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1 .

Понесені судові витрати в сумі 605 грн. 60 коп., покласти на заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв