Провадження № 2/761/7439/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Волошин В.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; визначення місця проживання дітей, -

встановив:

У травні 2025р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем;

- визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю (позивачкою).

Під час вивчення матеріалів позовної заяви було встановлено, що остання подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити:

-

-зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту своїх прав, свобод чи інтересів, які мають бути сформульовані максимально чітко і зрозуміло.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких грунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями ст. 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму, й вважає, що при досягненні дитиною 14 років, вона вправі визначати самостійно місце свого проживання.

Як вбачається з матеріалів позову, сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на день подання даної позовної заяви виповнилось 17 років, тобто дитина самостійно може визначити місце проживання, оскільки досягла 14-ти річного віку. При цьому, позивачка, всупереч вищезазначеним приписам, просить суд визначити місце проживання 17-тирічної дитини.

В свою чергу, приписами статей 160, 161 Сімейного кодексу України та ст. 29 ЦК України не передбачено вирішення у судовому порядку питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, яка досягла 14-ти річного віку, оскільки юрисдикція суду поширюється лише на спори між батьками щодо місця проживання малолітніх дітей, тобто відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як вбачається із змісту позову, сторони дійшли згоди щодо місця проживання та утримання дітей, відтак, наведене свідчить про те, що спір між сторонами з даного приводу відсутній.

Разом з тим, ч. 1 ст. 161 СК України передбачає сукупність підстав, за яких питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає вирішенню в судовому порядку: 1) мати та батько дитини проживають окремо; 2) батьки не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що свідчить про виникнення між ними спору.

Відтак, заявлена вимога щодо визначення місця проживання дітей, з огляду на обставину досягнення однією дитиною 14-ти річного віку та відсутності викладу обставин позову щодо наявності спору між сторонами у цій частині, на переконання суду, не підлягає судовому захисту, оскільки цивільне право позивачки не є порушеним в розрізі даної вимоги.

Крім того, суд звертає увагу позивачки, що під час вирішення питання про призначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування (за місцем фактичного проживання дітей) є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020р. у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19).

Згідно із ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судовий збір», платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»).

З позовної заяви вбачається, що позивачкою заявлено дві вимоги немайнового характеру (розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей), при цьому сплачено лише 1211,20 грн (за одну вимогу).

Відтак, у разі наявності заявленої вимоги щодо визначення місця проживання дітей, та у зв`язку із відсутністю квитанції про сплату судового збору як і в матеріалах позову, так і про його наявність не зазначено в додатках до позову, позивачці необхідно сплатити та надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору за ще одну немайнову вимогу, в розмірі 1211,20 грн, чи надати документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення від такої сплати.

Суд роз`яснює позивачці, що сторона може сплатити вказаний судовий збір за вищезазначену позовну вимогу за наступними реквізитами Шевченківського районного суду м. Києва:

Отримувач коштів ГУК у м.Києві/Шевченк.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0026011

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу: 101 __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Шевченківський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа).

Згідно ст. 185 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, позивачці необхідно подати до суду нову редакцію позовної заявидля суду, та відповідно до кількості учасників процесу (у разі якщо виправлена редакція позову буде подана засобами електронного зв`язку - надати доказ надсилання поданої до суду заяви із додатками на адресу сторін/учасників справи), конкретизувавши зміст позовних вимог, та уточнивши коло учасників судового процесу (зазначити в якості третьої особи орган опіки та піклування за фактичним місцем проживання дітей) та надати суду квитанції про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн чи надати документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення від такої сплати, у разі наявності вимоги про визначення місця проживання дітей у виправленій редакції позову.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу; визначення місця проживання дітей - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У випадку невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: