ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Трушківська А.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року позивач ТзОВ «Споживчий центр» в особі представника Ларіонов К.О. через підсистему «Електронний суд» звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27.02.2023 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір №27.02.2023-100002515, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 27.02.2023 року, заявкою, підтвердженням про отримання кредиту та паспортом кредитного договору складає кредитний договір. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7700,00 грн, строком на 70 днів. В подальшому даний Кредитний договір було переоформлено шляхом укладення 08.07.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 кредитного договору (оферти) № 08.07.2023-010000110 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Внаслідок такого правочину, правовідносини між кредитодавцем та позичальником, у тому числі розмір процентів та період їх нарахування, визначаються умовами останнього Кредитного договору. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 15862,01 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

18.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в позовній заяві позивач вірно зазначає, що 27.02.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір (оферту) № 27.02.2023-100002515. Разом з тим, позивач неправильно зазначає суму кредиту - 7700 грн замість фактичних 10000 грн, що підтверджується наданою самим позивачем квитанцією про перерахування коштів. Кредит 7700 грн відноситься до іншого договору який був укладений 08.07.2023 року. Відповідно до договору від 08.07.2025: процентна ставка: 474,5% річних (фіксована), комісія, пов`язана з наданням кредиту 1155 грн, загальні витрати за кредитом 6236,73 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 13936,73 грн, реальна річна процентна ставка 29894.77%. Разом з тим, нарахування позивачем комісії у розмірі 1 155 грн не має належного правового обґрунтування, оскільки жодної додаткової послуги, пов`язаної з цією комісією, споживач не отримував. Таким чином позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» щодо стягнення заборгованості у вигляді комісії є необґрунтованими, і на їх погляд не підлягають задоволенню. Щодо процентів, то такі умови є несправедливими, економічно необґрунтованими та порушують публічний порядок. Так, реальна річна процентна ставка по договору складає 29894,77%. Вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Просить відмовити ТОВ «Споживчий центр» у задоволенні позовних вимог у частині стягнення завищеної суми заборгованості за процентами та неправомірної комісії.

23.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслав відповідь на відзив в якому наголосив на тому, що відповідачем не було дотримано процесуальних строків для подачі відзиву на позовну заяву, враховуючи той факт, що відповідачем було отримано позовну заяву ще до відкриття провадження по справі, аргументи представника відповідача щодо ознайомлення з матеріалами справи після відкриття провадження є безпідставними, оскільки у відповідача було достатньо часу, для того щоб скористатись правом звернення до адвоката та отримати правову допомогу. Щодо отримання коштів відповідачем, то видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № від 27.02.2023 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України, у зв`язку з чим, квитанція від 27.02.2023 про перерахування коштів у розмірі 10000 грн, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Щодо комісії, то комісія пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти розміру процентної ставки, передбаченої в кредитному договорі, зазначаючи що річна процентна ставка порушує принципи справедливості, розумності та добросовісності. Разом з тим, Законом України Про споживче кредитування, передбачено пункт 17 прикінцевих положень, який повністю спростовує доводи відповідача стосовно незаконності розміру процентної ставки. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

28.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надіслав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач ОСОБА_2 отримав 27.02.2023 року кредит у сумі 10000 гривень, що підтверджується квитанцією, наданою позивачем. Надалі відповідачем було укладено новий кредитний договір № 08.07.2023-010000110, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, кредит у розмірі 7700 гривень був виданий ОСОБА_2 08.07.2023 року. Однак комісію у розмірі 15% від суми кредиту (1155 гривень) було нараховано лише 21.07.2023 року. Таким чином, наданий позивачем розрахунок свідчить про невідповідність умовам договору: комісію нараховано не в день видачі кредиту, як це прямо передбачено договором, а лише через 13 днів. Це ставить під сумнів достовірність як самого розрахунку заборгованості, так і порядку обліку кредитних зобов`язань позивачем та факту видачі кредиту. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази фактичного перерахування коштів відповідачу за кредитним договором № 08.07.2023-010000110. Відсутність таких доказів унеможливлює підтвердження факту надання кредиту, що є ключовою підставою для виникнення зобов`язань відповідача. 08.07.2023 року позивачем подана заява підписана відповідачем про перекредитування/зарахування вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України. Але, у матеріалах справи немає жодних документів, які підтверджують факт зарахування зустрічних однорідних вимог між сторонами. З урахуванням того, що зарахування однорідних вимог не було підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, ми вважають що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором.

В судове засідання представник позивача не з`явився, справу просили розглянути у відсутність їх представника.

В судовому засідання представник відповідача позовні вимоги не визнав та в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи, судом встановлено, що 27.02.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, що підтверджується заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору №27.02.2023-100002515 від 27.02.2023 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 10000,00 гривень; строк користування кредитом - 70 днів з дати його надання. Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка "Стандарт" стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту - 15% від суми Кредиту та дорівнює 1500 грн.

У вищевказаній заявці також вказано, що відповідач однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №27.02.2023-100002515 від 27.02.2023 року, з якими попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. У заявці зазначено, що відповідачка розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором. Дана заявка містить електронний підпис позичальника ОСОБА_2 .

Вказана інформація підтверджується також Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 27.02.2023 року.

Згідно копії квитанції №, виданої 27.02.2023 року, ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кошти на картку № НОМЕР_1 на суму 10000,00 гривень, призначення - видача за договором №27.02.2023-100002515.

08.07.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 , укладено кредитний договір, що підтверджується заявкою, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору №08.07.2023-010000110 від 08.07.2023 року, згідно якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 7700 грн; строк на який надається кредит - 70 днів з дати його надання. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.3% за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/ залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/ залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 1155,00 грн.

У даній заявці також вказано, що відповідач однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №08.07.2023-010000110 від 08.07.2023 року, з якими попередньо уважно ознайомилась. Акцептовані умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. У заявці зазначено, що відповідач розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором. Дана заявка містить електронний підпис позичальника ОСОБА_2 .

Також, на вищевказаних у заявці умовах, надано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) від 08.07.2023 року.

Згідно підтвердження укладання кредитного договору від 08.07.2023 року, заявка ОСОБА_2 на видачу кредитного договору прийнята, підтверджено укладення електронного кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 на суму 7700,00 гривень.

Зі змісту заяви позичальника про перекредитування/зарахування вбачається, що на підставі ст. 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 7700,00 грн за кредитним договором № 08.07.2023-010000110 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 10000 грн за кредитним договором № 27.02.2023-100002515 від 27.02.2023. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором № 08.07.2023-010000110 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором № 27.02.2023-100002515 від 27.02.2023 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 27.02.2023-100002515.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України та частиною першою статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статті 8 вищевказаного Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну фору.

Вказані кредитні договори укладені у формі електронного документу, що не суперечить вимогам ЦК України та цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Частиною шостою статті 11 вищевказаного Закону передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за ним станом на 15.09.2023 року рахується заборгованість у розмірі 15862,01 грн, що складається з: заборгованість по тілу кредиту 7700,00 грн, заборгованість за процентами 7007,01 грн, комісія 1155,00 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та за процентами підлягають задоволенню.

Разом з тим, безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1155,00 грн, оскільки відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням КонституційногоСуду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У зв`язку з вище вказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1155,00 грн. не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2245,80 грн.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.526,610,611,1049,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ідент.номер - НОМЕР_2 , зареєстр.: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнах.: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, р/р НОМЕР_3 заборгованість за кредитним договором №08.07.2023-010000110 від 08.07.2023 року в розмірі 14707,01 грн, що складається з: заборгованість по тілу кредиту 7700,00 грн, заборгованість за процентами 7007,01 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2245,80 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення проголошено 03 червня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей