Провадження № 6/947/250/25
УХВАЛА

08.07.2025

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О.,

За участі представника заявника адвоката Панфілової І.І.,

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення , -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 12.06.2025 року , шляхом сформування у системі « Електронний суд» 12.06.2025 року , в інтересах ОСОБА_1 її представником адвокатом Панфіловою Ілоною Ігорівною, подана заява про розстрочення виконання судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2025 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 року у загальному розмірі 129 343,12 грн.

Прохання обґрунтовано тим, що заявник відповідачка по цивільної справи , у звязку із воєнний станом та військовою агресією російської федерації вимушена тимчасово виїхати у статусі біженця до іншої країни внаслідок чого суттєво погіршився її матеріальний стан що є виключними обставинами які дозволяють визначити можливість розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців із встановленням графіку платежів рівними частками по 10 778,60 грн. щомісячно.

Від сторони позивача надані письмові заперечення проти задоволення заяви, які обґрунтовуються наявність у боржниці нерухомого майна ( нежитлового приміщення) а також транспортного засобу які можуть бути відчужені за для погашення заборгованості а також відсутності доказів скрутного матеріального стану боржниці.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 року, пункт 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 906/1035/23 визначено наступне:

«враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Тобто розстрочення (відстрочення) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника».

У даному випадку фактично єдиним обґрунтування заявленого боржником прохання про розстрочення виконання рішення суду є посилання на скрутне матеріальне становище , а тому , звернення щодо саме розстрочки виконання рішення із зобов`язанням щомісячної оплати частини боргу добровільно, викликає обґрунтований сумнів , так як жодних доказів можливості такої оплати до заяви не надано, що , на думку суду, свідчить про намір боржника не розстрочити а просто відтермінувати виконання рішення суду, що не підлягає задоволенню враховуючи обов`язковість рішення для виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353,354,435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2025 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором лізингу №12756/12/21-Г від 22.12.2021 року у загальному розмірі 129 343,12 грн.

Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення.

Учасник справи , якому повна ухвала не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали.

Повна ухвала складена 11.07.25.

Суддя В. О. Луняченко