Яготинський районний суд Київської області
Провадження № 2/382/328/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2025 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

за участю секретаря Захарук Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом Страхова компанія "АРКС" в особі представника Сечко Сергія Володимировича до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області за підсудністю від Дніпровського районного суду міста Києва надійшла вищевказана справа.

Представник заявника звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позов обгрунтовано тим, що 21.12.2019 року о 19 год. 15 хв. перехрестя ПСО Київ-Харків та поворот Т-10-26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Renalt Kangoo», держаний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 (далі - Відповідач) та автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 .

Внаслідок ДТП автомобілям були заподіяні механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року по справі № 359/432/20 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200582а8к від 10 липня 2018 року.

Власник пошкодженого автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 02.01.2020 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акт огляду транспортного засобу від 02.01.2020 року; Ремонтна калькуляція № 1.003.19.0 від 17.01.2020 року; Рахунок №ІВР0007267 від 17.01.2020 року; Страхового акту №АКRХ2537194 від 27.01.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 117 208 грн. 09 коп.; Страхового акту № АКRХ2541969 від 17.02.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 22 430 грн. 66 коп.

АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 117 208 (сто сімнадцять тисяч двісті вісім) грн. 09 коп., згідно платіжного доручення №636445 від 28.01.2020 року та в розмірі 22 430 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять) грн. 66 коп., згідно платіжного доручення №643219 від 18.02.2020 року.

Загальний розмір страхового відшкодування становить 139 638 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 75 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Renalt Kangoo», держаний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР118380960, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. ПрАТ «УАСК АСКА здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок АТ «СК «АРКС» в розмірі 33800 (тридцять три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71 21982 від 16.08.20221 року та в розмірі 31 200 (тридцять одна тисяча двісті) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71_22122 від 17.08.2021 року, що в сумі становить 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене просив стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 74638,75 грн. та судовий збір.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 12.02.2025 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

03.03.2025 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву з котрого вбачається, що проаналізувавши позовну заяву та додані до неї документи, вважає позовні вимоги незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 21.12.2019 року у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю транспортного засобу «Renalt Kangoo», д.р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія - ОСОБА_1 та транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.р.н. НОМЕР_5 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року по справі № 359/432/20 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.р.н. НОМЕР_5 у загальному розмірі - 139 638,75 грн., на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 200582а8к від 10.07.2018 року (яким було забезпечено його майнові інтереси), у зв`язку з пошкодженням цього транспортного засобу у обставинах вищевказаної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність винного водія була застрахована у ПрАТ «УАСК «АСКА», згідно полісу № ЕРІ 18380960, ліміт відповідальності за полісом становить - 130000 гри.

ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі претензії Позивача про виплату страхового відшкодування здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі - 65000 грн., що підтверджується Позивачем у позовній заяві.

Отже, зважаючи на те, що ПрАТ «УАСК «АСКА» не виплатило належним чином і у повному обсязі страхове відшкодування, у межах встановленого ліміту за полісом ЕРІ 18380960, а здійснило лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі - 65 000 грн., тому вважаю, що належним Відповідачем у даному випадку є саме - ПрАТ «УАСК «АСКА», у якій було застраховано мою цивільно-правові відповідальність на момент ДТП, у межах ліміту - 130000 грн.

Позивач не навів розрахунків страхового відшкодування, які було здійснено ПрАТ «УАСК «АСКА» при виплаті страхового відшкодування на підставі розгляду претензії Позивача та не надав відповідних документів - страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування, а також - оціночних документів, на підставі яких ПрАТ «УАСК «АСКА» було визначено та сплачено розмір страхового відшкодування у сумі - 65 000 грн., не надав належного обгрунтування - чому саме такий розмір страхового відшкодування було сплачено Страховиком Відповідача, та чому Позивач прийняв його за належний та достатній, заявляючи позовні вимоги до Відповідача у розмірі несплаченої частини страхового відшкодування, шо становить - 74 638, 75 грн.

Звертає увагу суду, що згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик, керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що зазначено у пункті 36.1 статті 36 цього Закону.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим від ш коду ван н я м).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності (стаття З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19); Постанова ВС від 24 березня 2021р. у справі № 523/3212/19).

Окремо звертає увагу суду на те, шо згідно правових позицій, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у справі №755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність обов`язок відшкодування спричиненої нею шкоди може бути покладений виключно у розмірі перевищення такої шкоди над лімітом страхової відповідальності.

Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «УАСК «АСКА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР118380960 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі - 130 000 грн.

Підкреслює, що заявлений розмір шкоди, внаслідок ДТП, при зверненні позивача до ПрАТ «УАСК «АСКА» з вимогою про виплату страхового відшкодування у порядку суборгації був меншим від страхового ліміту (130 000 грн).

Зважаючи на викладене, та - враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України наголошує, що правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди - немає.

Відтак, наголошує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (дані висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України , шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зважаючи на вищевикладене, заявлені вимоги позивача - не підлягають задоволенню.

Крім цього, звертає увагу суду на наступне: позивачем пропущено строк загальної позовної давності.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування, за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

Так, відповідно до норм Цивільного кодексу України:

Стаття 256 - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України, у відповідності з вимогами частини першої якої, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня ~ коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення права особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми - початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто - можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

У рамках даної справи розглядаються відносини суборгації, коли відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні зі збереженням самого зобов`язання, у такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору майнового страхування, до страховика, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.

При суборгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок.

Стаття 262 - Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Стаття 267 - Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки з моменту ДТП вже минуло 3 роки, а при суброгації - строк рахується саме з моменту ДТП, то відповідно строк для пред`явлення позовної заяви - минув.

Просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Крім цього, звертає увагу суду, що позивачем жодним чином не обумовлено яким чином карантин чи дія воєнного стану завадили позивачу подати даний позов до суду вчасно - в межах строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/1 15/22 зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не с підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обгрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Відповідно, з цієї постанови випливає, що є недостатнім посилання всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкод) для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу, в разі неможливості здійснення правосуддя на окремих територіях України відповідні справи переходять під територіальну юрисдикцію інших судів. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності війни з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо - вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Водночас слід враховувати те, що поновлення строків із підстав, пов`язаних із розв`язаною російською федерацією війною, потребують, насамперед, ті учасники процесуальних відносин, які внаслідок цього вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права.

Крім цього, навряд чи поновлення процесуальних строків необхідне для тих учасників процесуальних правовідносин, яким вдалося уникнути прямого негативного впливу повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а отже, вони мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав протягом усього наданого чинним законодавством часу. Відповідно, користування правом на поновлення пропущених процесуальних строків необхідне не всім, хто проживає на території України чи чиїм місцем розташування є Україна, а лише тим, хто не може повністю або частково користуватися наданими чинним законодавством правами в судовому процесі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі №756/10191/20 (провадження №61-10617св21), від 05 вересня 2022 року у справі №697/2360/21 (провадження №61-4902св22), від 14 вересня 2022 року у справі №200/21749/1 7 (провадження №61-4826св22), від 19 жовтня 2022 року у справі №404/3219/16-ц (провадження №61-4960св22), від 12 жовтня 2022 року у справі №930/2360/21 (провадження №61-6172св22).

Позивачем не зазначено які саме обставини унеможливили подання ним позовної заяви в передбачений законодавством процесуальний строк. Поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з воєнним станом. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання Позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Важливо зазначити, що за період - з початку запровадження карантинних обмежень та запровадження воєнного стану в Україні до часу подання даного позову в суд. Позивачем було подано не менше 100 інших судових позовів, зокрема в Яготинський районний суд Київської області (згідно даних реєстру «Судова влада»), а цей позов подати вчасно чомусь Позивачу завадив карантин та запровадження воєнного стану в Україні. Звертаємо увагу суду, що юридична адреса Позивача: м. Київ, вул. Іллінська, 8, виникає питання - що перешкоджало Позивачу через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до суду за захистом порушеного права, починаючи з дати - 21.12.2019 року (з моменту ДТП) - до 22.11.2024 року (дата подання позову до суду) - у межах строку позовної давності, встановленому ст. 257 ЦК України (3-х років), враховуючи те, що Яготинський районний суд знаходиться у Київській області, а зробив це - лише 22.1 1.2024 року (через 5 років, з моменту виникнення права на позов, тобто - з моменту виникнення можливості реалізувати своє право на відшкодування шкоди у примусовому порядку через суд).

Учасники судового процесу мають рівні права та обов`язки. У випадку пропуску строку позовної давності поновлення строку можливе при наявності поважних та обґрунтованих причин. Отже, Позивач має навести для суду переконливі аргументи, щодо наявності поважних причин (обставин), які повпливали на пропуск строку позовної давності Позивачем, а не обгрунтовувати вимоги посилаючись на загальний факт існування карантину та воєнного стану в Україні.

Відтак, сам факт запровадження карантину та воєнного стану в Україні, без обґрунтування причин неможливості звернення до суду Позивачем у встановлені строки, у зв`язку із існуванням таких обставин- не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

В той же час, триваюча пасивна поведінка Позивача протягом 5 років, з моменту, коли особа довідалась про порушення свого права - не свідчить про наявність поважних причин, щодо поновлення строку позовної давності.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом - таких причин позивач не навів.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися інщими засобами доказування.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки Позивач звернувся до суду поза межами встановленого статтею 257 ЦК України строку, а зазначені представником позивача причини пропуску строку на звернення до суду не є поважними - то в задоволенні позову відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

На підставі вищенаведеного, просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. Відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у повному обсязі.

17.03.2025 рооку через підсистему "Електроний суд" від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог з котрої вбачається, що як зазначалось в позовній заяві, 21.12.2019 року о 19 год. 15 хв. перехрестя ПСО Київ-Харків та поворот Т-10-26 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Renault Kangoo», держаний номерний знак НОМЕР_6 , яким керував ОСОБА_1 (далі Відповідач) та автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілям були заподіяні механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року по справі № 359/432/20 ОСОБА_1 визнано виннним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200582а8к від 10 липня 2018 року.

Власник пошкодженого автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 02.01.2020 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акт огляду транспортного засобу від 02.01.2020 року; Ремонтна калькуляція № 1.003.19.0 від 17.01.2020 року; Рахунок №ІВР0007267 від 17.01.2020 року; Страхового акту №ARX2537194 від 27.01.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 117 208 грн. 09 коп.; Страхового акту № ARX2541969 від 17.02.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 22 430 грн. 66 коп.

АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 117 208 (сто сімнадцять тисяч двісті вісім) грн. 09 коп., згідно платіжного доручення №636445 від 28.01.2020 року та в розмірі 22 430 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять) грн. 66 коп., згідно платіжного доручення №643219 від 18.02.2020 року.

Загальний розмір страхового відшкодування становить 139 638 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 75 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Renault Kangoo», держаний номерний знак НОМЕР_6 , була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР118380960, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. ПрАТ «УАСК АСКА здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок АТ «СК «АРКС» в розмірі 33800 (тридцять три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71_21982 від 16.08.20221 року та в розмірі 31 200 (тридцять одна тисяча двісті) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71_22122 від 17.08.2021 року, що в сумі становить 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стаття 1194 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен сплатити на користь Позивача різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200582а8к від 10 липня 2018 року в розмірі 139638 грн. 75 коп. та лімітом відповідальності по полісу №ЕР118380960 в розмірі: 130000 грн, і така різниця становить 9638 грн. 75 коп.

Враховуючи вищевикладене просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі: 9638 грн. 75 коп.. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

03.04.2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідь обгрунтовано тим, що АТ "СК "АРКС" було сформовано позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 74638,75 грн. В подальшому позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, я якій позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 9 638,75 грн. (дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім грн., 75 коп.).

З позовними вимогами відповідач не згоден, проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав.

Як було зазначено у відзиві на позовну заяву. 21.12.2019 року у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі -ДТП) за участю транспортного засобу «Renault Kangoo» д.р.н. НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року по справі 359/432/20 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Skoda Kodiaq» д.р.н. НОМЕР_2 у загальному розмірі 139 638,75 грн., на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 200582а8к від 10.07.2018 року (яким було забезпечено його майнові інтереси), у зв`язку з пошкодженням цього транспортного засобу у обставинах вищевказаної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність винного водія була застрахована у ПрАТ «УАСК «АСКА», згідно полісу № ЕРІ 18380960, ліміт відповідальності за полісом становить - 130000 грн.

ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі претензії Позивача про виплату Страхового відшкодування здійснило виплату страхового відшкодування у загальному розмірі - 65000 грн., що підтверджується Позивачем у позовній заяві.

Зважаючи на те, що ПрАТ «УАСК «АСКА» не виплатило у повному обсязі страхове відшкодування, у межах встановленого ліміту за полісом ЕР118380960, а здійснило лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 65 000 грн., після чого протягом тривалого періоду (з дати здійснення виплат та до дати звернення з позовом до суду) Позивач не звертався до ПрАТ «УАСК «АСКА» та в межах, передбаченого Законом, строку для захисту своїх прав до суду, то, виходячи з даних обставин, на момент здійснення виплати страхового відшкодування, розміром 65 000 грн. суму страхового відшкодування в цьому розмірі страховиками було погоджено.

Крім цього, вважає за необхідне застосування строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позовної давності, тобто строку звернення до суду за захистом порушеного права.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування, за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

Відповідно до норм Цивільного кодексу України:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення моменту початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України, у відповідності з вимогами частини першої якої, за загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом положень ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення права особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто - можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

У рамках даної справи розглядаються відносини суборгації, коли відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні зі збереженням самого зобов`язання, у такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору майнового страхування, до страховика, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки.

При суборгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок.

Відповідно до статті 262 ЦК України Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Стаття 267 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки з моменту ДТП вже минуло 3 роки, а при суброгації - строк рахується саме з моменту ДТП, то відповідно строк для пред`явлення позовної заяви - минув.

Виходячи з вищенаведених норм, просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Пропуск позовної давності Позивач мотивує карантином та дією воєнного стану. Проте, звертаємо увагу суду, що Позивачем не обумовлено яким чином карантин чи дія воєнного стану завадили Позивачу подати даний позов до суду вчасно - в межах строку позовної давності.

Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 зазначила, зокрема, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Відповідно, з цієї постанови випливає, що є недостатнім посилання всього лише на факт дії воєнного стану на території України, адже воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу. В разі неможливості здійснення правосудця на окремих територіях України відповідні справи переходять під територіальну юрисдикцію інших судів. Відповідно, аргументів, що ґрунтуються винятково на факті наявності вини з російською федерацією та факті запровадження воєнного стану на території України, недостатньо - вони також мають бути підкріплені фактами щодо наслідків повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.

Водночас слід враховувати те, що поновлення строків із підстав, пов`язаних із розв`язаною російською федерацією війною, потребують, насамперед, ті учасники процесуальних відносин, які внаслідок цього вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права.

Крім цього, навряд чи поновлення процесуальних строків необхідне для тих учасників процесуальних правовідносин, яким вдалося уникнути прямого негативного впливу повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, а отже, вони мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав протягом усього наданого чинним законодавством часу. Відповідно, користування правом на поновлення пропущених процесуальних строків необхідне не всім, хто проживає на території України чи чиїм місцем розташування є Україна, а лише тим, хто не може повністю або частково користуватися наданими чинним законодавством правами в судовому процесі.

Позивачем не зазначено які саме обставини унеможливили подання ним позовної заяви в передбачений законодавством процесуальний строк. Поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлено саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з воєнним станом. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання Позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Важливо звернути увагу на те, що за період - з початку запровадження карантинних обмежень та запровадження воєнного стану в Україні до часу подання даного позову в суд, Позивачем було подано не менше ряд інших позовів, зокрема в Яготинський районний суд Київської області (згідно даних реєстру «Судова влада») (відповідний доказ Відповідачем надано раніше, міститься в матеріалах справи), а цей позов подати в межах строку позовної давності з невідомих причин Позивачу завадив карантин та запровадження воєнного стану в Україні. Вважаю за необхідне звернути увагу суду, що юридична адреса Позивача: м. Київ, вул. Іллінська, 8. Виходячи з цього, виникає питання - які обставини перешкодили Позивачу через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до суду за захистом порушеного права, починаючи з дати - 21,12,2019 року (з моменту ДТП) - до 29.11.2024 року (дата подання позову до суду) у межах строку позовної давності, встановленому ст. 257 ЦК України (3-х років), враховуючи те, що Яготинський районний суд знаходиться у Київській області, а зробив це - лише 22.11.2024 року (через 5 років, з моменту виникнення права на позов, тобто - з моменту виникнення можливості реалізувати своє право на відшкодування шкоди у примусовому порядку через суд).

Учасники судового процесу мають рівні права та обов`язки. У випадку пропуску строку позовної давності поновлення строку можливе при наявності поважних та обґрунтованих причин. Позивач має навести для суду переконливі аргументи, щодо наявності поважних причин (обставин), які повпливали на пропуск строку позовної давності Позивачем, а не обґрунтовувати вимоги посилаючись на загальний факт існування карантину та воєнного стану в Україні.

Відтак, сам факт запровадження карантину та воєнного стану в Україні, без обгрунтування причин неможливості звернення до суду Позивачем у встановлені строки, у зв`язку із існуванням таких обставин- не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

В той же час, триваюча пасивна поведінка Позивача - протягом 5 років, з моменту, коли особа довідалась про порушення свого права - не свідчить про наявність поважних причин, щодо поновлення строку позовної давності.

Згідно вимог чинного законодавства причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом - таких причин Позивачем не наведено і, відповідно доказів в підтвердження їх існування також не надано.

Виходячи з вищенаведеного просить в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ХРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Представник позивача в заяві яку направив через канцелярію суду просив розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився направив на адресу суду заяву про розгляд справи в його відсутність та відсутність його представника та вказав, що свою позицію викладену у відповіді на заяву про зменшення позовних вимог підтримує в повному обсязі та просить в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи письмову думку сторін по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року по справі № 359/432/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 200582а8к від 10 липня 2018 року. Власник пошкодженого автомобіля «Skoda Kodiaq», держаний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 02.01.2020 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акт огляду транспортного засобу від 02.01.2020 року; Ремонтна калькуляція № 1.003.19.0 від 17.01.2020 року; Рахунок №ІВР0007267 від 17.01.2020 року; Страхового акту №АКRХ2537194 від 27.01.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 117 208 грн. 09 коп.; Страхового акту № АКRХ2541969 від 17.02.2020 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 22 430 грн. 66 коп. АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі: 117 208 (сто сімнадцять тисяч двісті вісім) грн. 09 коп., згідно платіжного доручення №636445 від 28.01.2020 року та в розмірі 22 430 (двадцять дві тисячі чотириста тридцять) грн. 66 коп., згідно платіжного доручення №643219 від 18.02.2020 року. Загальний розмір страхового відшкодування становить 139 638 (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 75 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно правова відповідальність власника автомобіля «Renalt Kangoo», держаний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР118380960, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 130 000 (сто тридцять тисяч) грн. 00 коп. ПрАТ «УАСК АСКА здійснила виплату страхового відшкодування на рахунок АТ «СК «АРКС» в розмірі 33800 (тридцять три тисячі вісімсот) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71 21982 від 16.08.20221 року та в розмірі 31 200 (тридцять одна тисяча двісті) грн. 00 коп., згідно платіжного доручення №71_22122 від 17.08.2021 року, що в сумі становить 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. (а.с.4-29).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування»: «Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі».

Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування»: «Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку».

Відповідно до ст. 993 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи, правову позицію Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-2587цс15 від 23.12.2015 р.: «За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №910/2603/17.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно ч. ч. 1-2ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з цим, судом розглядається і заява відповідача щодо застосування строків позовної давності.

У п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснюється, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено матеріалами справи, позивач дізнався про порушення свого права з 17.08.2021 року, після сплати останньої суми виплати в розмірі 31200 грн., а відтак, строки позовної давності слід рахувати саме з 17.08.2021 року.

Разом з цим, позов до суду надійшов лише 22.11.2024 року, згідно вихідної дати проставленої на позовній заяві, позов зареєстровано 29.11.2024 року, а відтак, судом встановлено, що позивачем пропущено строки на пред`явлення позову.

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, враховуючи, що Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позові вимоги не задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 82, 95, 141, 228, 229, 235, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 256, 261, 267, 993, 1077, 1188 ЦК України, ЗУ «Про страхування», суд

ВИРІШИВ:

В позові ПАТ "СК "АРКС" , в особі представника Сечко Сергія Володимировича до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 02 червня 2025 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.06.2025 року.

Суддя Кисіль О. А.