Справа № 466/7512/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О. І.
Провадження № 22-ц/811/3457/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ПАТ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалося на те, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків якого є ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК», (організаційно правову форму господарської діяльності товариства змінено в 2011 році на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 (надалі - позичальник), укладено кредитний договір №2203/1075 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 61 080,00 гривень на строк з 03 червня 2008 року по 02 червня 2015 року зі сплатою процентів виходячи з 18,5 % річних.

За умовами пункту 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO NC58U 2008 року випуску.

Пунктом 3.1.1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс».

Позивачем свої обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 03 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.5. цього договору цілі та здійснити повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.1.7. кредитного договору визначено, що банк зобов`язаний нараховувати за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення.

Пункт 3.1.10 кредитного договору передбачає, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п.1.1., І збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно до пункту 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення суми кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, в розмірі не менше 1/84 суми отриманого кредиту, що становить 727,14 грн., а останній платіж сплачується в сумі 727,38 грн. не пізніше 03 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави №768, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 03 червня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за 10484.

Предметом застави за вказаним договором є автомобіль марки СНЕVRОLЕТ моделі АVЕО NС5811 2008 року випуску, колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на підставі права власності.

Пунктом 3.3.4. договору застави визначено, що на період дії дійсного договору застрахувати заставне мано на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

На момент подання цього позову, банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за останні три роки.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8 дійсного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3. дійсного договору.

Згідно до пункту 2.3. договору застави, предмет застави оцінено сторонами в 75 750,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки.

Враховуючи, що відповідач не надав до банку за останні три роки жодних доказів дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором, сума штрафу передбачена вищезазначеним пунктом складає 3 787,50 грн.

Окремо зауважував наступне, що статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014р. №1669 встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами та договорами позики з 14 квітня 2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що проводять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

За приписами вказаної статті, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів саме на основну суму заборгованості із зобов`язань саме за кредитними договорами та договорами позики.

Штраф, який просив стягнути позивач з відповідача - це штраф за невиконання відповідачем умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, який не є за своєю правовою природою ані кредитним договором, ані договором позики.

Таким чином, дія вказаної статті закону не застосовується до правовідносин сторін за договором іпотеки.

Відповідач тривалий час допускав порушення умов кредитного договору та договору застави.

Позивач з метою поновлення власних порушених прав та інтересів, скористався правом позасудового їх захисту та звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, відповідно до виконавчого напису, який був вчинений 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранущенко В.М. та зареєстровано за номером 1997, пропонувалось задовольнити грошові вимоги позивача за вказаним кредитним договором в розмірі 25437.61грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації вищезазначеного предмету застави.

В подальшому, вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження.

Однак, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 травня 2020 року було ухвалено рішення по справі №243/12815/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК», треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., Слов`янський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позов задоволено, постановою апеляційної інстанції від 13 січня 2021 року вказане рішення залишено без змін.

На момент звернення з позовом, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором та договором застави не виконала, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

Так, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 09 серпня 2021 року становила 14 759,58 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 8 178,98 грн.; заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 5 361,91 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за останні три роки до подачі позову - 1 218,68 грн.

Позивач надав вказані кредитні кошти відповідачу, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед останнім згідно кредитного договору. Проте відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом належним чином не виконала.

З врахуванням вищевикладеного, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 759,57 гривень, штрафу за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмету заставу в розмірі 3 787,50 гривень та судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2024 року у задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави відмовлено у зв`язку з спливом строку позовної давності.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК».

В апеляційній скарзі покликається на те, що до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог за рахунок переданого в заставу майна порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса.

Покликається на висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61-39634св18), підстав відступу від якого не знайшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18), у постановах Верховного Суду: від 10 грудня 2018 року у справі № 372/2017/13-ц (провадження № 61-18815св18) (підстава відкриття касаційного провадження), від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61-17556св18), від 04 серпня 2021 року у справі № 727/7578/16-ц (провадження № 61-3583св21)? від 07 червня 2022 року у справі № 759/17465/18.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував вищенаведених висновків Верховного Суду.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2024 рокуповністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 23 травня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником прав і обов`язків якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», (організаційно правову форму господарської діяльності товариства змінено в 2011 році на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №2203/1075 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 61 080,00 гривень на строк з 03 червня 2008 року по 02 червня 2015 року зі сплатою процентів виходячи з 18,5 % річних.

За умовами пункту 1.5. кредитного договору, кредит надавався на придбання автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO NC58U 2008 року випуску.

Пунктом 3.1.1.2 кредитного договору встановлено, що кредит надавався банком позичальнику шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс».

Позивачем свої обов`язки за кредитним договором були виконані в повному обсязі 03 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 3.3.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.5. цього договору цілі та здійснити повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Пунктом 3.1.7. кредитного договору визначено, що банк зобов`язаний нараховувати за зобов`язаннями позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення.

Пункт 3.1.10 кредитного договору передбачає, що на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п.1.1., І збільшеної на 1 (один) процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Згідно до пункту 3.3.3. кредитного договору, позичальник здійснює повернення суми кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, в розмірі не менше 1/84 суми отриманого кредиту, що становить 727,14 грн., а останній платіж сплачується в сумі 727,38 гри. не пізніше 03 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави №768, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мамоновою О.Е. 03 червня 2008 року, зареєстровано у реєстрі за 10484.

Предметом застави за вказаним договором є автомобіль марки СНЕVRОLЕТ моделі АVЕО NС5811 2008 року випуску, колір - оранжевий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить заставодавцю на підставі права власності.

Пунктом 3.3.4. договору застави визначено, що на період дії дійсного договору застрахувати заставне майно на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування.

На момент подання цього позову, банком від відповідача не отримано будь-яких доказів укладання/дійсності договору страхування предмету застави та сплати страхових платежів за таким договором за останні три роки.

Пунктом 4.2. договору застави встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8 дійсного договору заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно п.2.3. дійсного договору.

Згідно до пункту 2.3. договору застави, предмет застави оцінено сторонами в 75 750,00 грн.

Відповідно до п. 4.4. договору застави встановлено, що строк позивної давності (включаючи вимоги стягнення неустойки) за цим договором становить три роки.

Відповідач тривалий час допускав порушення умов кредитного договору та договору застави.

Позивач з метою поновлення власних порушених прав та інтересів, скористався правом позасудового їх захисту та звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Так, відповідно до виконавчого напису, який був вчинений 17 листопада 2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранущенко В.М. та зареєстровано за номером 1997, пропонувалось задовольнити грошові вимоги позивача за вказаним кредитним договором в розмірі 25 437.61 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації вищезазначеного предмету застави.

В подальшому, вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, відкрито виконавче провадження.

Однак, Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 травня 2020 року було ухвалено рішення по справі №243/12815/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК», треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., Слов`янський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позов задоволено, постановою апеляційної інстанції від 13 січня 2021 року вказане рішення залишено без змін.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором та договором застави не виконав в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за зобов`язаннями по кредитному договору.

Так, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 09 серпня 2021 року становила 14 759,58 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова - 0,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 8 178,98 грн.; заборгованість по процентах поточна - 0,00 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 5 361,91 грн.; три проценти річних від простроченої суми боргу за останні три роки до подачі позову - 1 218,68 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховавши заяву представника відповідача від 04 червня 2024 року про застосування строку позовної давності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з спливом строку позовної давності, оскільки кредитний договір №2203/1075 укладено 03 червня 2008 року, згідно поданого розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем здійснено 07 липня 2014 року, кредит видавався на строк до 02 червня 2015 року, строк дії кредитного договору до 02 червня 2016 року, а з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів банк звернувся лише 17 серпня 2021 року, з пропуском трирічного строку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт:

має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист;

у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту;

самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим.

Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту.

Право на звернення до суду за захистом кореспондується зі статтею 256 ЦК України, яка встановлює для особи часові межі для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та називає їх позовною давністю.

У позасудовому порядку захист суб`єктивного права також нерозривно пов`язується із фактором часу, про що свідчить зміст статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається в статті 261 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебігу позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятоїстатті 261 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

З урахуванням наведеного, перебіг позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав. У силу положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Звернення стягнення на предмет іпотеки не вказане у статті 264 ЦК України в якості окремої підстави переривання перебігу позовної давності, а також не може вважатися діями, що свідчать про визнання боржником свого боргу, чи прирівнюватись до пред`явлення позову. Звернення стягнення є реалізацією іпотекодержателем свого права, передбаченого договором іпотеки, та підставою припинення цього права. Повернення стягувачу виконавчого напису (виконавчого документу) також не може переривати перебіг позовної давності за позовними вимогами про звернення стягнення з аналогічних причин.

З урахуванням наведеного, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку.

Підстави зупинення та переривання позовної давності визначені у статтях263,264 ЦК України.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

На підставі частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням процесуальних вимог щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Зазначене вище свідчить, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу.

Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

Початок перебігу позовної давності, підстави зупинення та переривання перебігу позовної давності визначені законодавством у імперативних нормах матеріального права, проте частина п`ята статті 267 ЦК України надає суду право визнавати поважними причини пропуску позовної давності і захищати порушене право.

Тлумачення статей18, 256, 261, 264, 267 ЦК України свідчить, що:

початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Тобто, цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання;

вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг;

визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності;

визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності;

звернення до однієї форми (одного способу) захисту жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, яка і є однією з тих обставин, що можуть перешкодити захисту в іншій формі чи іншим способом. Особа, яка вдалася до юрисдикційної форми захисту свого права нотаріусом в порядку вчинення виконавчого напису (стаття 18 ЦК України) і пропустила позовну давність для звернення до суду з позовом для захисту цього ж права, не може виправдовуватися тим, що вона захищалася в позасудовому порядку.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, (провадження № 61-13760 сво 21), Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 760/25132/18.

Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19).

У справі, що переглядається, право Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на позов виникло 02 червня 2016 року із моменту завершення строку дії договору, і з цього моменту почався перебіг позовної давності.

З урахуванням наведеного, позовна давність спливла 03 червня 2019 року.

Звернувшись до суду із цим позовом у серпні 2021 року позивач пропустив позовну давність.

Щодо причин пропуску строку звернення до суду банк у позовній заяві посилався на те, що існував виконавчий напис, вчинений нотаріусом 17 листопада 2017 року.

З урахуванням того, що Слов`янським міськрайонним судом Донецької області 20 травня 2020 року було ухвалено рішення по справі №243/12815/19 за позовом ОСОБА_1 до АБ «УКРГАЗБАНК», треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., Слов`янський міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яким позов задоволено, постановою апеляційної інстанції від 13 січня 2021 року вказане рішення залишено без змін, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав, вважаючи, що не пропустив позовну давність.

Однак, позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права з часу, коли закінчився строк виконання договору, незалежно від того, чи звертався він після закінчення такого строку до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав.

Звернення до нотаріуса за захистом прав, вчинення виконавчого напису, а також подальше визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не можна вважати поважними причинами пропуску позовної давності, оскільки кредитор, який обрав саме такий позасудовий спосіб захисту порушеного права, має усвідомлювати й наслідки такого вибору.

Ризики, пов`язані з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у позасудовому порядку несе саме особа, яка обрала позасудовий спосіб захисту. У разі пропуску строку позовної давності кредитор не може виправдовуватися тим, що він захищався в позасудовому порядку.

Тривалий розгляд спору за участі сторін не позбавляв позивача можливості звернутися до суду із позовом раніше та захистити своє порушене право.

Причини пропуску позовної давності в цьому випадку пов`язані з обставинами, що залежать повністю від дій та вибору позивача.

Інших обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з позовом, позивач не навів.

Посилання заявника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду не впливають на правильність вирішення судами спору, оскільки об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, (провадження № 61-13760 сво 21), вважала, що існують підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року у справі № 161/19329/13-ц (провадження № 61?39634св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 450/18/15-ц (провадження № 61?17556св18), Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі № 128/2176/18 (провадження № 61?11504св19), Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 759/17465/18 (провадження № 61?12201св20), Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 727/7578/16-ц (провадження № 61?3583св21), Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2022 року у справі № 759/17465/18 (провадження № 61?18810св21) про те, що до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог не порушено, а захищено чинним виконавчим написом нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» висновків суду не спростовують, адже строк позовної давності ним пропущений без поважних причин, а обрання позасудового способу захисту такою причиною не є та не зупиняє і не перериває строк позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову Публічному акціонерному товариству акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» у задоволенні вимоги про стягнення основного боргу за договором позики у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»- залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.