Справа №705/3564/23
2/705/291/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзюба М.Ю. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №14399, вчиненого 26.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його клієнткою ОСОБА_1 через додаток до смартфону Єдиний портал державних послуг «Дія», було виявлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни перебуває виконавче провадження №64768496 від 10.03.2021 про стягнення з Позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капіт» заборгованості у розмірі 11019,00 гривень.

З постанови про відкриття виконавчого провадження було встановлено, що зазначене виконавче провадження здійснюється приватним виконавцем на виконання виконавчого напису №14399 від 26.01.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.

З допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження в режимі доступу сторін до виконавчого провадження в режимі доступу сторін до виконавчого провадження, було виявлено, що приватним виконавцем, також здійснюється стягнення з позивача основної винагороди за виконавчим провадженням у розмірі 1101,90 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 500,00 грн.

В рамках зведеного виконавчого провадження на кошти позивача було накладено арешт постановою приватного виконавця від 30.04.2021 №65266872 та частково списано кошти із рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

З метою отримати інформацію щодо підстав виникнення заборгованості та документів, на підставі яких приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача та приватного виконавця.

26 червня 2023 року надійшла відповідь на адвокатський запит від приватного виконавця, відповідно до якої було надано копію нотаріально не посвідченого Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7273248 від 26.08.2018 укладеного, ніби-то, між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів». Також, листом за вих.№27/06-03 від 27.06.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» було надано відповідь на адвокатський запис представника позивача. До згаданого листа було долучено копію Витягу з Договору факторингу №03042017 від 03.04.2017 та копію Витягу з Реєстру прав вимог №68 від 19.12.2018 до договору факторингу №03.042017 від 03.04.2017 р.

Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушеннями норм законодавства, в зв`язку з чим він підлягає скасуванню з тієї підстави, що на момент вчинення виконавчого напису законом не було передбачено права його вчиняти на кредитних договорах вчинених у простій письмовій формі. Крім того, заборгованість не була безспірною, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не було надано нотаріусу первинних документів щодо видачі кредиту.

Просить суд, визнати виконавчий напис №14399 від 26.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості у розмірі 11019,00 гривень, таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (2, 04071, м.Київ, вул.Набережно-Лугова,8,) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 та судового збору у розмірі 1610-.40 грн.(за подачу позовної заяви 1073,60 грн., за подачу заяви про забезпечення позову 656,80 грн.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою судді від 14.07.2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень.

Відповідачу було направлено копію ухвали судді про відкриття провадження та примірник позовної заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву відповідач не подав.

Разом з тим, представник відповідача на адресу суду направив клопотання, в якому просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу у справі до 1500, грн, оскільки вважають, що справа, що розглядається є малозначною; предметом спору є немайновий спір; розгляд справи здійснюється у спрощеному провадженні без виклику сторін, із врахуванням тільки правової позиції позивача у справі, оскільки відповідач заперечень проти позову суду не надав, відзив не надсилав; стягнення з іншої сторони у справі витрат на професійну правничу допомогу має на меті компенсування неминучих витрат, які пов`язані з реалізацією права на захист власних інтересів в суді, а не збагачення сторони, на користь якої ухвалене рішення у справі.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статей 77, 81 ЦПК України Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26.08.2018 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7273248 в сумі 3000 грн. строком на 15 діб, але не більше 30 днів, 1.44% від суми позики щоденно.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит №27/06-3 від 27.06.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» повідомило, що 03.04.2017 року між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклади договір факторингу №03042017. Відповідно до якого та згідно з Реєстром прав вимоги №68 від 19.12.2018 року - первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором №7273248 від 26.08.2018 боржником за яким є ОСОБА_1 , в розмірі заборгованості 11019,00 грн. Також, ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» зауважило, що не здійснювало нарахування відсотків та штрафних санкцій за вказаним договором. Вважають, що наявність заборгованості порушує їхні права.

26 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис на підставі ст.ст.87-91 закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку та на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, що зареєстрований в реєстрі за №14399, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» загальної суми 11019 гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором №7273248 від 26.08.2018 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яке відпустило ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» право вимоги на підставі договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03.07.2017.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №64768496 від 10.03.2021 на підставі виконавчого напису №14399 від 26.01.2021 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» заборгованості в розмірі 11019,00 гривні та виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 1101,90 грн.

Відповідно до постанови про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №64768496 від 10.03.2021 з ОСОБА_1 стягнуто на користь приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. основну винагороду в сумі 1101,90 грн. за примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №14399 від 26.01.2001.

Відповідно до постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №64768496 від 10.03.2021 з ОСОБА_1 стягнуто на користь приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500 гривень.

Оскільки на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. перебуває декілька виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з одного боржника ОСОБА_1 , а саме №63989784, №64768496, які постановою від 10.03.2021 у ВП №64768496 об`єднані в зведене виконавче провадження №64770930.

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 30.04.2021 в межах виконавчого провадження №65266872 для забезпечення виконання рішення, а саме виконавчого напису №14399 виданого 26.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» 11019 гривень 00 копійок, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно пункту 1.1 вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі Перелік).

Відповідно до пункту 1 Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно роз`яснень до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Як зазначено Верховним Судом України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

В постанові Верховного Суду України (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018р.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17.

Відповідно п.2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису за №14399 від 26.01.2021 не отримав від ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та не врахував обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі вже нечинні і повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», оскільки пункт 2 Переліку не є чинним, а пункт 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, яким кредитний договір, за яким стягується заборгованість, не являється, оскільки доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять.

Таким чином суд приходить до переконання, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не було забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин суд вважає, що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Дзюбою М.Ю. відповідно укладено Договір про надання правової допомоги № 31/05/2023 від 31.05 2023 року.

Відповідно до додатку №1 від 31.05.2023 року до Договору № 31/05/2023 про надання правової допомоги адвоката від 31.05.2023 року, умови та межі представництва інтересів клієнта, розмір гонорару, обумовили обсяг послуг та їх вартість, а саме: підготовка та надсилання засобами електронної пошти адвокатських запитів про надання копії кредитного договору та інших документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис 1000 грн; підготовка позовної заяви та додаткових матеріалів, виготовлення копій позовної заяви з доданими матеріалами для інших учасників справи (3 екз), надсилання позовної заяви до суду, участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції або подання заяви про розгляд без участі 3000 грн.; інформування клієнта про стадію розгляду справи безкоштовно. Загальна вартість послуг 4000 грн.

Згідно акту виконаних робіт №1 від 05.07.2023 адвокат Дзюба М.Ю. надав ОСОБА_1 послуги по підготовці та надсиланню засобами електронної пошти адвокатських запитів про надання копії кредитного договору та інших документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис та затратив час; по підготовці позовної заяви та додаткових матеріалів, виготовлення копій позовної заяви з доданими матеріалами для інших учасників справи (3 екз), надсилання позовної заяви до суду, що відповідно передбачає оплату в сумі 4000 грн.

Відповідно до квитанції АТ «Акцент-Банк» Денисюк С.В сплатила за договором № 31/05/2023 від 31.05 2023 року та додатком 1 від 31.05.2023 адвокату Дзюбі М.Ю. 4000 гривень.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів, вказана справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судові засідання за участю представника позивача не проводилися. Справа не є складною, не потребує надання адвокатом великого обсягу послуг та виконання робіт. Тобто, об`єктивно об`єм виконаних робіт адвокатом і затрачений ним час не відповідають заявленим до стягнення витратам на правову допомогу.

Враховуючи співмірність зазначеного представником позивача розміру його послуг зі складністю справи та виконаним обсягом робіт, ціною позову та значенням справи для позивача, суд приходить до висновку, що до стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., який є співмірним зі складністю справи та наданими послугами адвоката по даній справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1610 грн. 40 копійок (1073,60 гривень 00 копійок судовий збір, сплачений при зверненні з позовною заявою, та 536,80 гривні 00 копійок судовий збір, сплачений при зверненні з заявою про забезпечення позову).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №14399 від 26.01.2021, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості у розмірі 11019,00 гривень.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (2, 04071, м.Київ, вул.Набережно-Лугова,8,) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1610,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення або складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський