Справа №:761/8909/25
Провадження №: 2/755/7757/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

"29" травня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа: АТ КБ «ПриватБанк», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Перевіривши матеріали позовної зави та долучених до неї документів, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Пунктом 4 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Суд звертає увагу позивача, що позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 просить:

1)Прийняти до провадження суду у кримінальному провадженні № 0002057 цей цивільний позов;

2)Зупинити виконання умов договору по кредитуванню на час кримінального та судового провадження;

3)Стягнути з клієнта банку ПАТ КБ «Акордбанк», картка № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 144 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Шевченківським УП ГУНП здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002057 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України. Позивачеві надано статус потерпілого у кримінальному провадженні.

Правовими підставами позову позивач зазначила статті 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, статті 61, 62, 127, 128, 129 КПК України.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від

15 травня 2024 року, копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 травня 2024 року, кримінальне провадження № 0002057 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 17 травня 2024 року, копію довідки ПАТ «КБ «Акордбанк» від 13 січня 2025 року про надання тимчасового доступу до речей і документів на виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20 листопада 2024 року по справі № 761/42458/24 про тимчасовий доступ до речей і документів, паперову копію інформації з мережі інтернет за посиланням www.ubki.ua щодо ОСОБА_1 , копію паспорту споживчого кредиту «Кредит готівкою» АТ КБ «ПриватБанк», кредитний договір від 15 травня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» та копію письмового звернення до АТ КБ «ПриватБанк» від 14 червня 2024 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, з якою узгоджуються правила частини першої статті 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Загальному правилу частини першої статті 1177 ЦК України кореспондує встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (частина перша статті 127 КПК України); примусово за рішенням суду (частина друга статті 127 КПК України).

Визначаючи застосування заходів відповідальності за заподіяну шкоду, цивілістична доктрина і чинний закон виходять із загального принципу, який в науковій літературі зазвичай іменується принципом «генерального делікту». Згідно з цим принципом заподіяння шкоди однією особою іншій є підставою виникнення зобов`язань з відшкодування шкоди, зокрема й обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду (за наявності інших обов`язкових умов). Втім, принцип генерального делікту не означає, що відповідальність виникає у особи (а так само у держави) довільно і повинна застосовуватися в силу самого факту заподіяння шкоди, адже закон визначає умови, за яких шкода підлягає відшкодуванню. До загальних умов відповідальності за заподіяну шкоду (умови «генерального делікту») відносять наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди (порушення ним певного свого обов`язку, що має пасивний характер), причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і шкодою, вина заподіювача шкоди.

Структура та зміст чинної статті 1177 ЦК України визначають, що за загальним правилом шкоду, завдану потерпілому в результаті вчинення кримінального правопорушення (злочином), має відшкодовувати винна особа, діями якої її завдано (генеральний делікт), що відповідає частині першій цієї статті.

Системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що передумовою для застосування такого правила є встановлення (у визначеному процесуальним законом порядку) факту вчинення певного кримінального правопорушення. Тобто у правомірно розпочатому кримінальному провадженні має бути передусім встановлено самий факт вчинення відповідного кримінального правопорушення стосовно визначеної потерпілої особи, яка надалі звернулася з вимогою про компенсацію завданих їй збитків.

Відповідно до частини першої статті 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні мають бути встановлені у порядку кримінального судочинства судом або, за певних умов, слідчим, дізнавачем правоохоронного органу або прокурором.

Враховуючи порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування якого триває, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення, на підставі статті 1177 ЦК України з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належно не встановлений.

Отже, обов`язковою умовою для застосування статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи певного кримінального правопорушення.

У разі неухвалення наведених процесуальних рішень, втілених у певних документах у кримінальному провадженні, встановити всі умови застосування частини першої статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає.

У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі частини першої статті 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі є насамперед завдання шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення, що має бути встановлено у передбаченому кримінально-процесуальному законом порядку.

Враховуючи викладене, у разі непідтвердження завдання позивачу шкоди внаслідок кримінального правопорушення у порядку, передбаченому законом, у особи не виникає право на звернення до суду з позовом про відшкодування (компенсацію) такої шкоди у порядку частини першої статті 1177 ЦК України, оскільки у позивача не виникло права на позов у матеріально-правовому розумінні.

Подібні за змістом висновки містяться в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 757/59343/19-ц (провадження № 61-9952сво20).

В матеріалах справи відсутня інформація про ухвалення вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що ОСОБА_2 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України. Досудове розслідування кримінального провадження № 0002057 ще триває, що не заперечує сам позивач. Таким чином, не настали ті обставини, за яких особа може звернутися до суду за захистом своїх прав у встановленому законом порядку, право на позов відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України у ОСОБА_1 ще не виникло.

Водночас, ОСОБА_1 не позбавлена звернутися до відповідного суду з цивільним позовом саме у кримінальному провадженні № 0002057 в порядку визначеному Главою 9 Розділу

І КПК України, за наявності правової підстави або до відповідних органів за захистом своїх прав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статями 2-5, 12, 13, 15, 16, 175, 186, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова