Справа № 716/264/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2025 м.Заставна Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Шевчук Р.М.

при секретарі Шпаковської К.В,

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Данищук Василь Вячеславович, до ОСОБА_3 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду в якому посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке належало їй, зокрема на житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1211 га.

Зазначав, що на випадок своєї смерті дружина заповідального розпорядження не залишала. Спадкоємцями її майна за законом є він та син ОСОБА_3 . На день смерті дружини з нею в одному будинку зареєстровані: він ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 . Вказував, що він спадщину після смерті дружини прийняв вчасно. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він як особа яка проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину. При цьому, відповідач ОСОБА_3 хоч і був зареєстрований у житловому будинку спадкодавиці, 10 років там не проживає, перебуває за межами території України, а тому він не набув права на спадкове майно, оскільки після смерті матері до нотаріуса не звертався та спадщину не приймав.

Посилаючись на норми права які регулюють спірні правовідносини просив суд встановити факт не проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавицею ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини та визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 27.02.2025 р. відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому позивач пояснив, що відповідач його син, виїхав за кордон більше 10 років тому. Він дуже рідко телефонує, він обізнаний про дату та час судового засідання, однак в телефонній розмові пояснив, що не має наміру повертатися в Україну і щоб він (позивач) займався сам упорядкуванням документів з приводу спадкового майна матері. Пояснив також, що коли померла дружина, то син навіть не приїхав на її похорон.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом прийняті всі міри по належному його повідомленню, про час та дату та місце розгляду справи. Відзив на позов відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд в його відсутності від нього не надходило.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він є другом позивача, вони проживають з дитинства в с. Кадубівці, Чернівецького району, Чернівецької області. Засвідчив ту обставину, що син позивача ОСОБА_3 не проживає разом з батьками понад 10 років. Навіть коли померла мати ОСОБА_4 син на похорон не приїзджав.

Свідок ОСОБА_6 показав в судовому засіданні, що він є рідним братом позивача. В минулому році померла дружина брата ОСОБА_4 . Брат один займався організацією похорону, а їх єдиний син - ОСОБА_3 не приїхав на похорон матері. Вже більше 10 років ОСОБА_3 перебуває за кордоном. Йому не відомо чи має намір повертатися із закордону син його брата.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення. Заміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою прпо встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все належне їй майно.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб 11.02.1979 року. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».

Встановлено, що за життя ОСОБА_4 належало будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1211 га кадастровий номер :04:004:0482.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Довідкою №41 виданою Кадубовецькою сільською радою 22.01.2025 року стверджено, що ОСОБА_4 постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 з 1979 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_4 разом з нею проживали (зареєстровані) в одному будинку ОСОБА_1 (чоловік) та ОСОБА_3 (син).

З копії спадкової справи, яка надана суду приватним нотаріусом на виконання ухвали вбачається, що спадкова справа 10/2025 заведена за заявою ОСОБА_1 , про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби №19/35939-25-Вих від 02052025, яка надана на виконання ухвали суду, громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхав за межі України в пункті пропуску «Шегині» 24.09.2019 року.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

У даній справі, судом встановлено з матеріалів спадкової справи, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 з нею у господарстві був зареєстрований ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Водночас фактичне місце проживання ОСОБА_3 , було іншим, останні роки він не проживав з ОСОБА_4 за цією адресою, а проживав окремо.

Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Більше того, відповідач ОСОБА_3 , з 2019 року виїхав за кордон, що стверджено листом Державної прикордонної служби.

Оскільки ОСОБА_3 , в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований, однак фактично не проживав, сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивач проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та звернувся заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, при цьому, відповідач не проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому наявні підстави для: встановлення факту не проживання ОСОБА_3 із спадкодавицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, оскільки ОСОБА_3 , хоч і був зареєстрований за однаковою адресою з ОСОБА_4 , на момент смерті останньої, однак фактично не проживав та в період з 2019 року знаходився за межами країни. Разом з цим, позивач ОСОБА_1 фактично проживав з ОСОБА_4 на день смерті та у строки встановленні законом прийняв спадщину.

У свою чергу з приводу позовної вимоги про визнання відповідача таким, що не прийняв спадщину, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Позивач також заявляє вимогу про неприйняття відповідачем спадщини після померлої.

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

З огляду на викладене у задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України.

Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково: встановити факт не проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду і такий факт слід встановити.

Крім того вказаний факт в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Даний факт має для позивача юридичні наслідки, оскільки від його встановлення залежить реалізація його права на спадкування спадкового майна, яке належало його покійній дружині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1217, 1223, ч. 3 ст.1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 247, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт непроживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Шевчук Р.М.