СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4242/25

пр. № 2/759/3226/25

29 травня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Твердохліб Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» звернувся до суду, через систему "Електронний суд", з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість з оплати за проживання в гуртожитку у розмірі 31 850,79 грн, інфляційні витрати у розмірі 2 562,54 грн, три відсотки річних у розмірі 452,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовали тим, що позивач є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , що підтверджується, а відповідач зареєстрована та проживає в кімнаті АДРЕСА_2 та проживаючи в гуртожитку, бере на себе зобов`язання вносити плату за проживання у гуртожитку та компенсувати вартість спожитих комунальних послуг. За період з січня 2022 по січень 2025 року включно, позивачем було виставлено відповідачу повідомлення на сплату за проживання в гуртожитку на суму 59 451,62 грн. Згідно акту звірки, станом на 21.02.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить - 31 850,79 грн. Відповідач підписала акт звірки взаєморозрахунків станом на 19.08.2024 року із сумою заборгованості 34 386,06 грн, за період з січня 2022 по лютий 2025 років частково сплачувала за проживання в гуртожитку, а отже погоджується із нарахуваною позивачем заборгованість та визнає факт користування кімнатою в гуртожитку, а саме: - 28.03.2022 сплатила 1300,00 грн, 08.06.2022 року сплатила 1 000,00 грн, 20.07.2022 року сплатила 1 300,00 грн, 27.07.2022 року сплатила 1500,00 грн, 17.08.2022 року сплатила 3 000,00 грн, 18.04.2023 року сплатила 5 000,00 грн, 17.05.2023 року сплатила 1000,00 грн, 22.10.2024 року сплатила 1500,00 грн, 10.12.2024 року сплатила 4 000,00 грн, 05.01.2025 року сплатила 3000 грн, 04.02.2025 року сплатила 5 000,00 грн. Враховуючи часткову оплату на суму 27 600,00 грн та 0,83 грн переплата за попередній період, станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за проживання в гуртожитку становить - 31 850,79 грн.

Також, просять стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з вересня 2024 року по січень 2025 року - 2562,54 грн та штрафні санкції у вигляді 3% річних за період з 01.09.2024 року по 20.02.2025 року - 452,02 грн.

Процесуальні дії

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.02.2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та 27.02.2025 року справа передана судді (а.с. 83-84).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 86).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.96).

21.03.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вимоги позивача, викладені в позовній заяві, відповідачем не визнаються частково з наступних причин: ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїми неповнолітніми дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розлучена з 2020 року, малолітні діти знаходяться на повному її утриманні. Договір оренди кімнати 85 та/чи койко-місця укладено не було. Позивачем не надано підстави нарахування зазначених платежів, що є підтвердження того, яку саме житлову площу фактично використовує для проживання відповідачка та відповідно до яких саме документів до розрахунку сум комунальних послуг застосовується коефіцієнт 1,509, який вказується позивачем на щомісячних квитанціях. Не надаються позивачем до суду також і розрахунки сум за утримання і експлуатацію гуртожитку та прибудинкової території, не зрозумілим є за що саме має сплачувати, адже санітарний стан гуртожитку залишає бажати кращого, про що неодноразово зверталася увага відповідних державних органів. Надані позивачем дані про нарахування вартості послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території не можуть бути прийняті судом як доказ надання послуг, оскільки ці довідки не підтверджують надання послуг та отримання їх. З початком повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України, вона разом з малолітніми дітьми не мала можливості перебувати на території гуртожитку постійно, оскільки будівля не обладнана бомбосховищем чи укриттям, а через постійні та тривалі атаки ворога на столицю тривалий час практично проживала в укриттях, до яких мала змогу дістатися. Заборгованість за нарахованими позивачем послугами в будь якому випадку становитиме суму, що відмінна від зазначеної позивачем у позовній заяві, за елементарними підрахунками, що базуються на наданих позивачем актах звірки та даних про сплату сума може складати 24 327,63 грн. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог, не стягувати штрафні санкції та витрати на правову допомогу (а.с. 118-122).

27.03.2025 року до суду від представника позивача Мазепи Н.М. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що позивач не надає відповідачці комунальні послуги, тому не здійснює розрахунок вартості таких послуг, а отримує від відповідачки компенсацію своїх фактичних витрат на оплату спожитих послуг мешканцями гуртожитку згідно тарифів, за якими проводить оплату позивач . Позивач виставляє відповідачці щомісячні повідомлення на сплату за проживання в гуртожитку, яке містить в собі площу кімнати 17.7 м.кв. (житлова площа яка перебуває у користуванні відповідача) та кількість осіб на яких здійснюється розрахунок компенсації витрат. Такі повідомлення виставляються до 15 числа поточного місяця за попередній, після отримання всіх рахунків від постачальників комунальних послуг за фактично спожиті обсяги таких послуг. Проводить розрахунок таких витрат на 1 кв.м. та на фактичну кількість осіб, що проживали у попередньому місяці в будівлі гуртожитку та виставляє мешканцям гуртожитку повідомлення, які включають в себе компенсацію понесених позивачем витрат в минулому місяці, а саме: витрати на вивіз сміття, витрати на газ, витрати на гарячу воду та водовідведення, витрати на електроенергію, витрати на опалення, витрати на розподіл природного газу, витрати на утримання і експлуатацію гуртожитку та прибудинкової території, витрати на холодну воду та водовідведення. Відповідачка не заперечує той факт, що будівля гуртожитку забезпечена електроенергією, газом, холодним та гарячим водопостачанням та водовідведенням, опаленням, є вивіз побутових відходів, здійснюється утримання будівлі гуртожитку та його прибудинкової території. 3000,00 грн оплачена 03.03.2025 року та 3000,00 грн оплачена 10.03.2025 року, після подачі позовної заяви до розгляду, частина оплати від 10.03.2025 року була зарахована в рахунок погашення плати за проживання в гуртожитку у лютому 2025 року, таким чином, заборгованість за проживання в гуртожитку ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по січень 2025 року з урахуванням оплати становить 28 413,03 грн (а.с. 151-155).

02.04.2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_5 надійшли заперечення, у яких вказує, що відповідач жодним чином не заперечує факт проживання у гуртожитку, однак вважає, що суду не надано документального підтвердження нарахування плати за користування гуртожитком та доказу визначення площі кімнати, яку займає відповідач, оскільки саме ці факти є підставою для визначення розміру та порядку стягнення заборгованості. Від наявності та змісту такого документу залежить обчислення фактичного розміру плати та правильність визначення суми заборгованості (а.с. 173-175).

03.04.2025 року до суду від представника позивача Мазепи Н.М. надійшли додаткові пояснення, у яких вказує, що відсутність укладеного між позивачем а відповідачем договору найму (оренди) кімнати в гуртожитку не звільняє відповідача від оплати за проживання в гуртожитку та наполягає на правильності свого розрахунку наданого до позовної заяви (а.с. 181-183).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи встановлено, що власником гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 є ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.09.1998 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.08.2018 року (а.с. 18, 19).

19.08.2024 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про сплату заборгованості за проживання у гуртожитку у розмірі 24 386,06 грн, яку вона отримала особисто 29.08.2024 року (а.с. 47).

ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» та ОСОБА_1 підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2024 року - 19.08.2024 року, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 складає 34 386,06 грн (а.с. 48).

Кожного місяця позивач надає всім мешканцям гуртожитку повідомлення на сплату за проживання в гуртожитку, в якому зазначається компенсація витрат понесених комунальних послуг, а саме: електроенергія, холодне водопостачання, гаряче водопостачання, природний газ, опалення, вивіз сміття та витрати з утримання та експлуатації гуртожитку та прибудинкової території на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» №498 від 20 червня 2018 року.

Позивач вказував, що до компенсаційних витрат, понесених підприємством належать: вивіз сміття (компенсація даної витрати розраховується на кількість осіб, що фактично проживають в гуртожитку); газ (компенсація витрати розраховується на кількість осіб, що фактично проживають в гуртожитку); електроенергія (компенсація витрати розраховується на кількість осіб, що фактично проживають в гуртожитку); холодна вода та водовідведення (компенсація витрати розраховується на кількість осіб, що фактично проживають в гуртожитку); опалення ( компенсація даної витрати розподіляється на опалювальну площу 1 кв.м, розрахунок включає в себе площу кімнати, помноженої на коефіцієнт місць загального користування). При цьому, витрати по утриманню і експлуатації гуртожитку та прибудинкової території розраховуються по фактично понесеним витратам позивача, які розподіляються на площу житлових кімнат та нежитлових приміщень гуртожитку у розрахунку на 1 кв.м. Розрахунок для мешканців складається з фактичної витрати 1 кв.м помноженої на житлову площу кімнати.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв.м загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Отже, комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-1367цс16 та висновку Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року № 404/6748/15-ц , правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

За положеннями пункту 18 Примірного положення, яке було чинним, на момент вселення відповідача у вказаний гуртожиток, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього положення.

Тобто, відповідач на момент вселення, розуміла, що бере на себе зобов`язання вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги.

Згідно пункту 1.7 Положення про гуртожитки ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», проживання в гуртожитках товариства є платним.

З матеріалів справи вбачається, що до компенсаційних витрат, понесених ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» як власником гуртожитку, у зв`язку з проживанням у ньому мешканців позивачем віднесено оплату наступних житлово-комунальних послуг: вивіз сміття, газ, гаряча вода та водовідведення; електроенергія, розподіл природного газу, холодна вода та водовідведення (компенсація кожної з цих витрат розраховується на кількість осіб, що фактично проживають у гуртожитку); утримання та експлуатація гуртожитку та прибудинкової території (компенсація даної витрати розраховується на площу житлових кімнат та нежитлових приміщень у гуртожитку у розрахунку на 1 кв.м); опалення (компенсація даної витрати розподіляється на опалювальну площу, розрахунок включає в себе площу кімнати, помноженої на коефіцієнт місць загального користування).

Згідно акту звірки взаємних розрахунків між ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» та ОСОБА_1 за період 31.01.2022 - 31.12.2023 року, 01.01.2024 - 24.02.2025 року та повідомлень на сплату за проживання у гуртожитку за січень 2022 року - січень 2025 року заборгованість ОСОБА_1 складає 34 386,06 грн (а.с. 20-48).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 було сплачено частину заборгованості 03.03.2025 року у розмірі 3 000,00 грн та 10.03.2025 року у розмірі 3 000,00 грн та позивачем визнається ця обставина, однак 2 562,24 грн сплачені відповідачем зараховані за сплату за проживання в гуртожитку за лютий 2025 року, а тому позивач визначає заборгованість у розмірі 28 413,03 грн, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача.

Суд не бере до увиги квитанцію № 0.0..1 від 03.04.2025 року (призначення платежу "комунальні послуги о/р НОМЕР_1 ) на суму 3 670,00 грн, оскільки з вказаної квитанції не можливо встановити, чи відбулась оплата за проживання в гуртожитку за наступні місяці після січня 2025 року чи сплата заборгованості за проживання у гуртожитку.

Положеннями частини першої статті 76, частини другої статті 77, частин п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, з урахування сплати частини заборгованості та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 28 413,03 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 2 562,54 грн та трьох відсотків річних у розмірі 452,02 грн,суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті внесків, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку та трьох процентів річних.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжено та є діючим і на час вирішення справи.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»: в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Зміни до вказаної Постанови в частині переліку населених пунктів де нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, забороняється, внесені лише 29.12.2023 Постановою №1405.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що з 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, на період дії якого Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», з урахуванням змін внесених Постановою №1405 від 29.12.2023, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі, нарахування та стягнення судом пені, 3% річних з 01.09.2024 року по 20.02.2025 року та інфляційних втрат за період з 01.01.2022 року по 20.02.2025 року є помилковим та порушує норми матеріального права, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат на суму 4 000,00 грн, а саме копії: договору про надання правової допомоги від 25.05.2022 року № 11-АО/22 укладений між ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» та адвокатським об`єднанням «АСТРОН» (а.с. 112-113), рахунку на оплату № 24 від 07.02.2025 року на суму 4000,00 грн (а.с. 114), акту надання полсуг № 15 від 07.02.2025 року (а.с. 115), платіжної інструкції від 19.02.2025 року №383 (а.с. 116).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити в задоволення клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позовних вимог, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та зменшення витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовуПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», суд згідно ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача у розмірі 2467,63грн, виходячи з розрахунку: 28 413,03 грн (розмір задоволених позовних вимог) * 3028,00 грн (сума сплаченого судового збору)/34 865,35 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 2 467,63 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" заборгованість з оплати за проживання в гуртожитку у розмірі 28 413 (двадцять вісім тисяч чотириста тринадцять) гривень 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 467,63 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, а всього 5 467 (п`ять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 63 копійок.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Інформація про учасників:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-2", адреса: м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 26-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Текст рішення виготовлено 29.05.2025 року.

Суддя Ю.О. Твердохліб