Справа № 337/6293/24
Номер провадження 2/337/250/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

представника відповідача Харькова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

25.11.2024 року представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 122 295,00 грн., та судових витрат зі сплати судового збору 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29042024-1 відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Кредитним договором № 12117- 11/2023, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 37 750, 00 грн., з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 750 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 24.06.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24062024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Кредитним договором № 06503-02/2024, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 3 500, 00 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 500 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 27.09.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Кредитним договором № 7458123, від 09.01.2024, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 50 960 грн., з яких: 14 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 960 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 14.06.2021 року між ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до умов якого ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Договором позики № 76616738, від 14.11.2023 року, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18 417 грн. 50 коп., з яких: 5 300 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 117 грн. 50 коп. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 11 січня 2024 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Договором позики № 6832866, від 26 01 2024 року, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11 667 грн.50 коп., з яких: 2 600 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 200 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 3 867 грн. 50 коп. сума заборгованості за процентами за прострочену позику.

Ухвалою суду від 2 грудня 2024 року відкрито загальне провадження по справі, відповідачці встановлений строк на подання відзиву до суду, розпочато підготовче провадження по справі.

13.02.2025 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому викладені заперечення проти заявлених вимог, заявлено про застосування до пред`явлених вимог позовної давності.

В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач ОСОБА_1 заперечує заявлену суму боргу, оскільки вона здійснювала часткові оплати за тілом кредиту, які не враховані в позовній заяві, також не брала в борг сум кредиту, заявлених позивачем. Відповідач здійснювала часткові оплати заборгованості ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» , ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «МАНІФОЮ», що підтверджено інформацією з банківських довідок.

Крім того, згідно наявного в матеріалах справи Договору № 7458123 від 09.01.2024 року про надання споживчого кредиту укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в п. 1.3 Договору сума кредиту складає 4 000 грн. Згідно Паспорту споживчого кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зазначено, що сума кредиту виданого ОСОБА_1 становить суму 4 000 грн. Тому безпідставною є позовна вимога щодо стягнення з відповідача за Кредитним договором № 7458123 від 09.01.2024 року на суму 14 000 грн. , при цьому сума заборгованості за основною сумою боргу збільшена без жодних правових підстав на 10 000грн, а тому заявлені вимоги є безпідставні, не обґрунтовані, не підтверджуються кредитними договорами, не враховані суми оплати за кредитам вчинені відповідачем, у зв`язку з чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Також сторона відповідача заперечує проти нарахування та стягнення відсотків за користування позикою (суми заборгованості за відсотками) у зв`язку з тим, що відповідачка є дружиною ОСОБА_2 , який перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 27.10.2021 року, приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. Про укладення зазначених договорів факторингу позивач письмово не повідомив відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, а тому, враховуючи, що позивач ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» належним чином не повідомив відповідача про укладення ним вищезазначених договорів факторингу на момент їх укладення, тому керуючись ст. 518 ЦК України, з боку відповідача висунуто проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні свої заперечення проти суми нарахованих відсотків. Станом на час укладання ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» вищезазначених договорів факторингу та на час розгляду позову у суді відповідач ОСОБА_1 має статус «дружина військовослужбовця» та відповідно на відповідачку поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, у відповідачки відсутній обов`язок, щодо сплати процентів за користування кредитом, чого позивачем при пред`явлені ним позову враховано не було. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 3 867 грн., 50 коп. сума заборгованості за процентами за прострочену позику, за договором факторингу № 11- 01/2024, від 11 січня 2024 року відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Договором позики № 6832866, вважає, що вказана сума 3 867 грн., 50 коп. сума заборгованості за процентами за прострочену позику є прихованою формою штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, оскільки нарахована за прострочену позику. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Щодо заявлених вимог заборгованості за укладеним 14.06.2021 року між ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» договором факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Договором позики № 76616738 від 14.11.2023 року, за яким Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18 417 грн., 50 коп. Предметом вказаного Договору позики від № 76616738 від 14.11.2023 року є сума позики в сумі 5 300 грн. Станом на час укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року не існувало та не було укладено Договору позики від № 76616738 від 14.11.2023 року. Отже, заборгованість за укладеним пізніше на три роки Договором позики від № 76616738 від 14.11.2023 року не могла бути переданою на підставі Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року (який укладався за три роки до цього), тому передання вказаної заборгованості в розмірі 18 417 грн. 50 коп. за умовами Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року являється нікчемним. Вважає, що являється нікчемним правочином угода, згідно якої Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» придбав на підставі Договору Факторингу укладеному 14.06.2021 року у ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» вказаний борг за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76616738 від 14.11.2023 року, оскільки станом на час укладення Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року ще не існувало та не було Договору позики від № 76616738 від 14.11.2023 року.

Також вважає, що позовні вимоги про стягнення за Договором факторингу № 14/06/21, від 14 червня 2021 року, на який посилається Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», заявлені з пропуском строку позовної давності, що являється окремою підставою для відмови у позові. Оскільки, договір факторингу за яким відбувається стягнення укладений 14.06.2021 року, тому позивач повинен був звернутись за стягненням протягом трьох річного строку позовної давності до 14.06.2024 року, а позивач звернувся з вказаними позовними вимогами до суду вже після збігу трьох річного строку позовної давності тільки 24.10.2024 року, тому вказана вимога знаходиться за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у його стягненні.

18.03.2025 року від представника позивача через систему Електронний Суд надійшли письмові пояснення у справі, в яких зазначено, що в обґрунтування доводів відзиву на позов відповідач посилається на те, що її чоловік є військовослужбовцем та відповідні відсотки за кредитом не підлягають нарахуванню, однак вказані доводи є безпідставними, з огляду на наступне. Відповідач мала на виконання норм ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повідомити первісного кредитора, що її чоловік є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги. Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Матеріали справи не містять доказів, що Відповідач звертався до первісних кредиторів з відповідною заявою та надавав відповідні документи. Щодо договору № 7458123 про надання споживчого кредиту Відповідно Договору про надання споживчого кредиту № 7458123 укладеного 09 січня 2024р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 п. 1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 4000,00 гривень. 11 січня 2024 року була укладена Додаткова угода до Договору № 7458123 про надання споживчого кредиту від 09.01.2024 року п. 1. Сторони домовились збільшити суму кредиту на 10000,00 гривень. Таким чином загальна сума кредиту складає 14000,00 грн. Дана інформація підтверджується Договором про надання споживчого кредиту № 7458123 від 09.01.2024 року, Додатковою угодою від 11.01.2024 року до Договору № 7458123 про надання споживчого кредиту від 09.01.2024 року та навіть Довідкою про залишок, заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) наданою стороною відповідача де на аркуші 9 зазначено, що 09.01.2024 року об 16:39:07 надійшли кошти у розмірі 4000,00 грн, 11.01.2024 року об 11:24:08 надійшли кошти у розмірі 10000,00 грн. Щодо відступлення права вимоги , звертає увагу на те, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, в той же час це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності. В даному випадку предмет права вимоги визначається Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, однак перехід права вимоги до Боржників здійснюється за Реєстрами права вимоги, які відповідно, можуть бути укладені після укладення Договору факторингу. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку №1 є невід`ємною частиною Договору. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №25 від 20.06.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18417.50 грн. Підписанням Реєстру боржників Сторони засвідчили передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром боржників. Договори, укладені між Відповідачем та Первісними кредиторами, Договори факторингу, укладені між Первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. З боку відповідача було подано до суду подано Довідки про залишок заборгованість та рух коштів (картковий рахунок НОМЕР_2 ), саме на цей картковий рахунок надхоли кошти· по Договору про надання споживчого кредиту № 7458123 від 09.01.2024 року (Довідкою про залишок, заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) наданою стороною відповідача де на аркуші 9 зазначено що 09.01.2024 року об 16:39:07 надійшли кошти у розмірі 4000,00 грн, 11.01.2024 року об 11:24:08 надійшли кошти у розмірі 10000,00 грн.) · по кредитному договору № 06503-02/2024 від 06 лютого 2024р. (Довідкою про залишок, заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) наданою стороною відповідача де на аркуші 4 зазначено що 06.02.2024 року об 19:00:05 надійшли кошти у розміри 1000,00 грн.) ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, що проглядається в розрахунку заборгованості. Всі нараховані відсотки нараховувались виключно первісними кредиторами, що й підтверджується розрахунком заборгованості який містить інформацію по кожній окремій частині заборгованості. Кредитні договори, укладені з Відповідачем недійсними не визнані та не розірвані в судовому порядку, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. Клопотання представникам відповідача відносно застосування позовної давності по цій цивільній справі є безпідставною та не підлягає задоволенню.

24.03.2025 року через систему Електронний суд від представника відповідача надійшли заперечення проти додаткових пояснення представника, в яких зазначає, що заперечує проти нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій, пені та відсотків за користування позикою, чим неправомірно намагається звузити соціальні права відповідачки, ОСОБА_1 , чоловік якої, старший солдат ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 27.10.2021 року та приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області. Вказані пільги встановлені згідно положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а підтвердження факту перебування чоловіка позивачки на військовій службі підтверджені наданими суду копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , копією Довідки форми 5, виданої В/Ч НОМЕР_1 Міністерства Оборони України від 08.08.2024 року № 1005, копією Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України видана В/Ч НОМЕР_1 Міністерства Оборони України від 08.08.2024 року № 1005). Станом на час укладання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вищезазначених договорів факторингу та на час розгляду позову у суді відповідач ОСОБА_1 має статус «дружина військовослужбовця» та відповідно на відповідача поширюються пільги, передбачені частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто, у відповідача відсутній обов`язок, щодо сплати штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Згідно наданих Додаткових пояснень позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у справі ЄУН 337/6293/24, ним зазначено про, буцімто, наявність Додаткової угоди від 11 січня 2024 року до Договору № 7458123 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 «про збільшення суми кредиту на 10 000 грн.». Однак, в порушення правил встановлених нормами процесуального Закону, позивачем не було подано вказаної Додаткової угоди від 11 січня 2024року до позовної заяви, тому позивачем порушено порядок подання вказаних доказів. Отже, оскільки, позивач не подав вказану Додаткову угоду від 11 січня 2024 року разом з позовною заявою, тому посилання на зазначену додаткову угоду являється протизаконним. Також позивачем неправомірна заявлена позовна вимога про стягнення 3 867 грн., 50 коп., сума заборгованості за процентами за прострочену позику. (за договором факторингу № 11-01/2024, від 11 січня 2024 року укладеним між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Договором позики № 6832866). Вказана сума 3 867 грн., 50 коп., сума заборгованості за процентами за прострочену позику є прихованою формою штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань ( оскільки нараховані за прострочену позику). Згідно відповіді наданої ТОВ «МАНІФОЮ» від 19.03.2025 «Хронологічний порядок операцій за договором позики № 6832866 від 26.01.2024 року» вбачається, що сума позики 2600 грн. Нарахування процентів за користування позикою (за акційною ставкою) 1072,50 грн. Нарахування процентів за користування позикою (за основною процентною ставкою) 195, 00 грн. Перерахування процентів за користування позикою за базовою ставкою у результаті прострочення повернення позики 2145, 00 грн. Нарахування процентів за прострочену позику 234, 00 грн. Нарахування процентів за користування позикою за основною процентною ставкою 3055, 00 грн. Нарахування процентів на прострочену позику - 3633, 50 грн. Таким чином, з наданого ТОВ «МАНІФОЮ» Вих. № 97 від 19.03.2025 року розрахунку чітко видно, що в порушення норм встановлених законодавством України відбулось нарахування як процентів за користування кредитам, так і прихованих штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань у формі нарахування процентів на прострочену позику. З позовної заяви випливає що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» придбав згідно Договору Факторингу укладеному 14.06.2021 року у ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» вказаний борг за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76616738 від 14.11.2023 року. Вважає, що являється нікчемним правочином угода, згідно якої Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» придбав на підставі Договору Факторингу укладеному 14.06.2021 року у ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» вказаний борг за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 76616738 від 14.11.2023 року. Позовні вимоги про стягнення за Договором факторингу № 14/06/21, від 14 червня 2021 року, на який посилається позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», заявлені з пропуском строку позовної давності, що являється окремою підставою для відмови у позові.

Ухвалою суду від 9 квітня 2025 року справа призначена до розгляду.

У судове сторони не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджено довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету, з заявами про відкладення не зверталися, у позові представник позивача просив розглядати справу за відсутності його представника. У відповідності до вимог ст.223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися до судового засідання.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві та його запереченнях.

Судом встановлено, що 21 листопада 2023р. між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП » та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 12117-11/2023, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 10000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 2,50% в день, строком на 360 днів.

Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

29.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29042024-1 відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право вимоги за Кредитним договором № 12117-11/2023.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 37 750, 00 грн, з яких: 10 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 750 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 6 лютого 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП»» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06503-02/2024, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 1000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 2,50% в день, строком на 100 днів, до 15.05.2024 року

Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

29.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29042024-1 відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право вимоги за Кредитним договором№ 06503-02/2024.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 3 500, 00 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 500 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 9 січня 2024р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір№ 7458123, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 4000,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 2,20% в день, строком на 360 днів.

11 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою була укладена Додаткова угода до Договору № 7458123 про надання споживчого кредиту від 09.01.2024 року, відповідно до п.1. якої Сторони домовились збільшити суму кредиту на 10000,00 гривень, п.1.3. Договору від 9 січня 2024 року № 7458123 викладена в новій редакції :» 1.3. Сума кредиту ( загальний розмір) складає 14000 грн.

Вказаний кредитний договір та Додаткова угода до нього укладені за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

27.09.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимоги за Кредитним договором № 7458123 від 09.01.2024.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 50 960 грн., з яких: 14 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 960 грн. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 14 листопада 2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНІХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 76616738, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 5300,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом 2,5% в день, строком на 30 днів.

Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №25 від 20.06.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18417.50 грн., з яких: 5300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13117.50 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 26 січня 2024 року між ТОВ « МАНІФОЮ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6832866, відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 2600,00грн., зі сплатою процентів за користування кредитом 2,50% в день, строком на 80 днів, до 15.04.2024 року.

Вказаний кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, містить усі істотні умови, тому є чинним та обов`язковим для виконання.

11 січня 2024 року між ТОВ « МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 11-01/2024 відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право вимоги за Кредитним договором № № 6832866.

Згідно розрахунку заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 11 667 грн. 50 коп., з яких: 2 600 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 200 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 3 867 грн. 50 коп. сума заборгованості за процентами за прострочену позику.

Зазначені обставини підтверджені наявними в матеріалах провадження копіями укладених договорів, додаткових угод, договорами факторингу, витягами є Реєстру боржників та іншими матеріалами провадження.

Також судом встановлено, що відповідачка по справі здійснювала часткові оплати заборгованості: ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» - частково оплачена сума основного боргу: 13.12.2023 року у розмірі 1198,46 грн та 11.01.2024 року у розмірі 6331,50 грн, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - частково оплачена сума основного боргу, а саме 18.01.2024 року у розмірі 6344,70 грн; ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - частково оплачена сума основного боргу, а саме : 15.12.2023 року у розмірі 3806,72 грн, ТОВ «МАНІФОЮ» - частково оплачена сума основного боргу, а саме 11.01.2024 року у розмірі 740 грн.

Зазначені обставини підтверджені наданими відповідачкою копіями довідки про рух коштів виданої АТ «ПриватБанк» від 27.01.2025 року 360UCR04D3FM9QAU, копією довідки про рух коштів виданої АТ «ПриватБанк» від 27.01.2025 року № FCLAUHMPO4GQVFT2, копією довідки про рух коштів виданої АТ «ПриватБанк» від 27.01.2025 року №8S273FDEUFGPBCA3, копіями довідок IZIBANK АТ «ТАСКОМБАНК» про залишок заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року за період з 01.01.2024 31.05.2024, копіями довідок IZIBANK АТ «ТАСКОМБАНК» про залишок заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року за період з 01.01.2023 31.05.2023, копіями довідок IZIBANK АТ «ТАСКОМБАНК» про залишок заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року за період з 01.06.2023 01.09.2023, копіями довідок IZIBANK АТ «ТАСКОМБАНК» про залишок заборгованість та рух коштів від 30.01.2025 року за період з 02.09.2023 31.12.2023.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким зареєструвала шлюб квітня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя зроблено, актовий запис № 74 від 17 квітня 2004 року, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 . Чоловік відповідачки, старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 27.10.2021 року, що підтверджено наданою Довідкою форми 5, що видана ВЧ НОМЕР_1 Міністерства Оборони України від 08.08.2024 року № 1005. Старший солдат ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, що підтверджено наданою Довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України видана ВЧ НОМЕР_1 Міністерства Оборони України від 08.08.2024 року № 1005.

Отже, між сторонами по справі виник спір щодо стягнення заборгованості за укладеними кредитними договорами у зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача умов укладених кредитних договорів, у тому числі і щодо стягнення нарахованих відсотків та наявності відповідних пільг у відповідачки.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно п.1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч.1 ст.1077 УК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675).

Відповідно до ст.3 Закону №675, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 Закону №675, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку,визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно зі ст.12 Закону №675, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вислухавши доводи представника відповідача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Отже, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Договори позики, що були укладанні між відповідачем та первісними кредиторами укладені в електронному вигляді із застосуванням відповідачкою ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що був надісланий на її електронну, відповідно до вимог частини 6 та 8 статті11 і статті12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. У вказаних договорах сторонами погоджено суму і строк позики (кредиту), сплату процентів за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок продовження строку пролонгації позики тощо. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Укладені кредитні договори є дійсними, у судовому порядку не оскаржувався. Стороною відповідача не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить.

Відповідачка ОСОБА_1 факту укладання кредитних договорів на вищевказаних умовах, неповернення кредиту у повному обсязі фактично не оспорювала.

Представник відповідача вважав, що у суду наявні підстави не брати до уваги факт укладання додаткової угоди від 11 січня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою була до Договору № 7458123 про надання споживчого кредиту від 09.01.2024 року, оскільки представником позивача копія зазначеної угоди не була додана до позову, натомість, суд враховує те, що сума кредитних коштів за договором зазначена в позові була зазначена саме в 14000 грн, з боку відповідача були висунуті заперечення щодо розміру зазначеного тіла кредита, які ґрунтувалися виключно на аналізі доказів, що були додані до позову, із замовчуванням дійсного розміру отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим представник позивача надав докази на обґрунтування заявлених позовних вимог на стадії підготовчого провадження, що в цілому узгоджується з положеннями ст. 83, 189, 192 ЦПК України. А тому, враховуючи, що отримання відповідачкою за зазначеним договором кредитних коштів підтверджується Договором про надання споживчого кредиту № 7458123 від 09.01.2024 року, Додатковою угодо від 11.01.2024 року до Договору № 7458123 про надання споживчого кредиту від 09.01.2024 року та Довідкою про залишок, заборгованість та рух коштів від 29.01.2025 року (за період з 01.04.2024 по 30.04.2024) наданою стороною відповідача , де на аркуші 9 зазначено що 09.01.2024 року об 16:39:07 надійшли кошти у розмірі 4000,00 грн, 11.01.2024 року об 11:24:08 надійшли кошти у розмірі 10000,00 грн., при цьому жодним належним доказом факт не отримання відповідачкою додатково збільшених коштів у розмірі 10000 грн. не спростований, а тому суд вважає обґрунтованими та поза розумним сумнівом доведеними доводи представника позивача щодо розміру кредитних коштів, отриманих відповідачкою за Договором про надання споживчого кредиту № 7458123 від 09.01.2024 року у розмірі 14000 грн., а не 4000грн, як стверджує сторона відповідача.

Також, у відзиві, серед іншого, представник відповідача вважав, що позивач немає права вимагати з неї стягнення відсотків за користування кредитними коштами відповідно до ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки її чоловік є військовослужбовцем та учасником бойових дій приймає безпосередню участь у захисті України.

Щодо вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 3 Розділу 2 «Прикінцеві положення» Закону № 1275 передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Тобто законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Редакція п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду, набрала законної сили 18.05.2024.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.

Вказані обставини визнаються учасниками справи та не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Крім того, у п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Враховуючи, що п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям та членам їх сімей на певний конкретно визначений період скасовано нарахування процентів за користування кредитом, цю норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час.

Таким чином, станом на час укладення спірних договорів відповідачка була дружиною військовослужбовця і є нею на даний час, відтак на неї розповсюджуються положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому, за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №642/548/21..

А тому доводи представника позивача про те, що відповідачка має сплачувати нараховані відсотки за користування кредитними коштами, оскільки не зверталася до первісних кредиторів з відповідною заявою та не надавала відповідні документи, не є слушними.

На підставі викладеного суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, при вирішенні позовних вимог, суд враховує, що за Договором позики № 6832866 представник позивача просить стягнути 3 867 грн., 50 коп. як суму заборгованості за процентами за прострочену позику, натомість представник відповідача вважає зазначену суму прихованою формою штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, оскільки нарахована за прострочену позику.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня, за визначенням ч. 3 ст. 549 ЦК України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення.

Відтак, громадяни не несуть відповідальність перед фінансовою (кредитною) установою, якщо прострочать зобов`язання за кредитом: у випадку прострочення зобов`язань за кредитом не буде нараховано штрафні санкції, зокрема штраф, пеня та інші платежі, які вказані у кредитному договорі; кредитор не має права підіймати процентну ставку за користування кредитом у випадку невиконання зобов`язань. За винятком, коли договір передбачає встановлення змінюваної процентної ставки; всі штрафи, пені та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, підлягають списанню.

Натомість, як вбачається з тексту відповіді, наданої ТОВ «МАНІФОЮ» на виконання ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2025 року - з «Хронологічного порядку операцій за договором позики № 6832866 від 26.01.2024 року», сума позики становить 2600 грн; нарахування процентів за користування позикою (за акційною ставкою) 1072,50 грн.; нарахування процентів за користування позикою (за основною процентною ставкою) 195, 00 грн.; перерахування процентів за користування позикою за базовою ставкою у результаті прострочення повернення позики 2145, 00 грн., нарахування процентів на прострочену позику 234, 00 грн.; нарахування процентів за користування позикою за основною процентною ставкою 3055, 00 грн, нарахування процентів на прострочену позику 3633, 50 грн., а тому суд приходить до висновку, що в порушення зазначених норм, кредитна установа нараховувала як проценти за користування кредитам, так і приховані штрафні санкцій, пені за невиконання зобов`язань у формі нарахування процентів на прострочену позику.

Крім того, на підтвердження факту передачі права вимоги до відповідача представник позивача посилається на те, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № 14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором позики № 76616738 від 14.11.2023 року, за яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 18 417, 50 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Правовідносини за Кредитним договором між відповідачкою та ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виникли 14.11.2023 року, тобто значно пізніше ніж було укладено Договір про відступлення прав вимоги 14/06/21 14.06.2021 року між ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було відсутнє право вимоги до відповідачки за зазначеним вище кредитним договором, яке він в свою чергу не міг відступити позивачеві за договором факторингу від 14.06.2020 .

Разом з тим, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимог, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, в зазначенні предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного кредитора, так і пасивного боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки). Натомість майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися з клієнтом. Отже, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

На підставі викладеного, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження набуття права вимоги позивачем за укладеним кредитним договором № 76616738 від 14.11.2023 року укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».

Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. До правових наслідків заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06.12.2023 по справі №212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017року.

Згідно з ч. 2. З ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУШ-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12.03.2020), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30.06.2023.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 р. у справі №679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 31 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені ст. ст. 257. 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився.

Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Законом України від 15.03.2022 р. №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, ст. 257-259 ЦК України.

Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від24.02.2022№64/2022«Про введення воєнного станув Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України, крайнім з яких є указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 р. № 235/2025, що затверджено Законом від 16.04.2025 р. № 4356-ІХ, який продовжує дію воєнного стану до 07.08.2025.

Отже, керуючись п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України від 12 березня 2020 року, а воєнний стан - від 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.

Таким чином, оскільки з 12 березня 2017 року строк позовної давності спочатку був продовжений, а потім призупинений, відтак, наслідки спливу строків позовної давності до стягнення кредитної заборгованості за договорами від 2021 року не можуть бути застосовані судом.

Інших заперечень за позовом з боку відповідача не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитними договорами №№ 12117-11/2023 від 21.11.2023року, 06503-02/2024 від 6 лютого 2024 року , 7458123 від 9 січня 2024 року, 6832866 від 26 січня 2024 року у розмірі 11043,08, що становить різницю між основними сумами боргу ( тілом кредиту) та сум, сплачених відповідачкою на погашення кредитних зобов`язань ( 10000 грн + 1000 грн + 14000 грн + 2600 грн- 6331,50 грн - 6344,70 грн - 3806,72 грн - 740 грн =11043,08 грн) .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що заявлені позовні вимоги були судом задоволені частково в розмірі 11043, 08 грн. що становить 9,03%, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 273,43 грн.

Керуючись ст.ст 4, 12, 81, 263-265ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, ЗО, реквізити I BAN № НОМЕР_5 у AT «ТАСкомбанк») суму заборгованості за кредитними договорами № 12117-11/2023, № 06503-02/2024, № 7458123, № 6832866 в розмірі 11043, 08 грн., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 273,43 грн, а всього 11316,51 (одинадцять тисяч триста шістнадцять грн 51коп) .

В іншій частині заявлених позовних вимог відмови.

Копію рішення надіслати сторонам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 2 червня 2025 року.

Суддя: Л.Г. Салтан