Справа № 683/2348/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Цішковського В.А.

з участю: секретаря Васічевої О.В.

представника позивача - адвоката Прокоф`єва О.Л.

представника опіки Старокостянтинівської міської ради Лабчинської Н.Л.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2348/24, №2/683/44/2025 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та органу опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2024 року ОСОБА_1 та її представник - адвокат Прокоф`єв О.Л. звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що з липня 2018 року спільно проживала із відповідачем ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3 . У вересні 2022 році у зв`язку із негідною поведінкою відповідача, припинили спільне проживання. В січні 2023 році сторони намагалися примиритися, однак позитивного результату не дало, а тому в березні 2023 році остаточно припинили спільне проживання. З того часу батько дитини, проживає окремо від дитини, не бере участі в утриманні та виховання доньки ОСОБА_3 у зв`язку із чи у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний, духовний розвиток дочки ОСОБА_4 , не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життя, не відвідував і не відвідує її ні вдома, ні в дитячому садочку.

Вищезазначене свідчить, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і не вживає жодних заходів для того, щоб виконувати свої батьківські обов`язки.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04.12.2024 року у даній справі залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та зобов`язано надати на адресу суду акт обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 , а також висновок у справі щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Прокоф`єв О.Л. позов підтримав та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , який повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Лубчинська Н.Л. заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки відповідач ОСОБА_2 мобілізований до Збройних Сил України та не має можливості брати належну участь у вихованні дитини та підтримує наданий висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 27.01.2022 року матір`ю дитини є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .

Малолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , де зареєстроване їхнє місце проживання.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак за місцем реєстрації не проживає, оскільки 13.08.2024 року мобілізований до лав Збройних Сил України.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №63/54-42-2353/2024 від 25.09.2024 року, ОСОБА_2 мобілізований до лав Збройних Сил України, а тому не має можливості брати належну участь у вихованні дитини, з`ясувати його ставлення до позбавлення батьківських прав за відсутності зв`язку з ним немає можливості, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Аналогічного висновку дійшов орган опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, що підтверджується письмовим висновком №80/2025 від 15.01.2025 року

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз`яснень, даних у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини.

Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною.

Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц.

Відповідно до положень статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Так, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина - дочка ОСОБА_3 . Відповідач записаний батьком цієї дитини.

У цьому випадку, походження дитини від батька було визначено на підставі пункту 1 частини 2 статті 125 СК України, яка передбачає, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Отже, під час реєстрації народження дитини відповідач звертався до Старокостянтинівського відділу ДРАЦС із заявою про своє батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_3 , тим самим відповідач визнав останню своєю дочкою та бажав бути для неї батьком.

На час звернення до суду із даним позовом малолітня ОСОБА_3 виповнилось лише 3 роки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони проживали разом з дня народження дочки та остаточно припинили спільне проживання у березні 2023 року.

Фактично доводи позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків базуються лише на її твердженнях. Разом з тим із матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_2 у серпні місяці 2024 року мобілізований до лав Збройних Сил України, у зв`язку із чим у повному обсязі не має можливості виконувати своїх батьківських обов`язків.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту, що може мати тимчасовий характер, також не є підставою для позбавлення цих прав.

Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що батько дитини особливо неблагонадійний і спілкування з ним буде суперечити інтересам дитини.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, застосував насильство щодо дитини чи негативно впливає на духовний та фізичний її розвиток.

Таким чином, надані позивачем та досліджені судом докази жодним чином не вказують на наявність в діях ОСОБА_2 винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дитиною, які б давали підстави суду застосувати до нього крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив ОСОБА_2 на дитину.

Разом з тим суд приймає до уваги висновки органи опіки та піклування, які вважають недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 та таким що не відповідає інтересам дитини.

Крім того, в судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Лубчинська Н.Л. заперечила щодо задоволення позовних вимог та підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 мобілізований до Збройних Сил України та не має можливості брати належну участь у вихованні дитини.

При цьому, будь-яких заяв до суду, зокрема, про визнання позову, ОСОБА_2 не подавав.

Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

На час розгляду справи малолітня дочка сторін виповнилось лише три роки, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ст.171 СК України.

Таким чином, за встановлених судом обставин справи на даний час вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

При цьому суддя вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до дитини.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на органи опіки і піклування виконавчих комітетів Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: вул. Острозького, 41 в м Старокостянтинові, .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, місце знаходження: вул. Володимира Яневича, 18 в с. Миролюбне Хмельницького району Хмельницької області, .

Повний текст рішення суду складено 27 травня 2025 року.

Суддя: