ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 336/7062/21

провадження № 61-1839св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа-Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року у складі судді Звєздової Н. С. та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С.,

Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (далі - ПАТ «Запоріжжяобленерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за надані послуги з електропостачання в сумі 6 323,52 грн.

20 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, яким позов ПАТ «Запоріжжяобленерго» задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість за надані послуги з електропостачання у сумі 6 323,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року як заочного.

В обґрунтування заяви зазначила, що ухвалене Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 20 вересня 2024 року рішення у справі № 336/7062/21 вважає заочним, з яким не згодна у повному обсязі, позовні вимоги позивача не визнає, про судове засідання, в якому було ухвалено заочне рішення, вона не була належним чином повідомлена, у зв`язку з чим порушені її процесуальні права.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції переглянути своє заочне рішення у справі № 336/7062/2021 від 20 вересня 2024 року та скасувати його.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 22 жовтня 2024 року відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

20 вересня 2024 року як заочного.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції керувався положеннями пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України та виходив з того, що зазначене вище рішення суду не є заочним, оскільки ухвалено не при заочному розгляді справи, а в загальному порядку, у зв`язку із чим відсутні підстави для прийняття цієї заяви до розгляду.

Зазначив, що 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 було подано відзив на позов ПАТ «Запоріжжяобленерго», в якому вона просила залишити позов без задоволення. Крім того, відповідачка брала особисту участь в судовому засіданні 03 травня 2024 року, де надавала пояснення стосовно обставин по справі, позов не визнала.

При цьому суд повідомив ОСОБА_1 , що в разі незгоди із рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня

2024 року у справі № 336/7062/21 вона має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, подавши до Запорізького апеляційного суду відповідну апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Запорізький апеляційний суд своєю постановою від 15 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що посилання суду першої інстанції в ухвалі від 22 жовтня 2024 року на пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України є помилковим, оскільки подання заяви про перегляд заочного рішення не вимагає вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі. Водночас, така помилка місцевого суду не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від

22 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами попередніх інстанційз порушенням норм цивільного процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 21 березня 2025 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2025 року відкрив касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребував матеріали цивільної справи.

20 березня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Глава 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлює особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.

Так, згідно із частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (частина перша статті 281 ЦПК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суд першої інстанції може постановити заочне рішення у разі розгляду справи з повідомлення (викликом) сторін, за умови повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у справі, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, та за наявності ухвали суду про заочний розгляд справи.

Статтею 282 ЦПК України визначено, що за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Частинами першою, другою статті 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви. Заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження (стаття 286 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що судом після отримання заяви про перегляд заочного рішення першочергово вирішується питання щодо можливості прийняття такої заяви до розгляду.

Встановлено, що Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від

23 вересня 2021 року відкрив провадження у справі № 336/7062/21 за позовом ПАТ «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з електропостачання та вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя своєю ухвалою здійснив перехід розгляду справи № 336/7062/21 до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначив судове засідання.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим статтею 191 ЦПК України, 28 грудня 2021 року через засоби поштового зв`язку подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву. Крім того, ОСОБА_1 під час розгляду справи подавала до суду першої інстанції клопотання та заяви. 13 листопада 2023 року та 03 травня 2024 року приймала участь у судових засіданнях, надавала свої пояснення стосовно обставин у справі.

Суд першої інстанції ухвалу про заочний розгляд справи не постановляв.

Про ухвалення саме заочного рішення у справі не свідчить і зміст рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року у справі, зокрема його назва та викладений у резолютивній частині порядок оскарження.

Тобто у цій справі рішення суду першої інстанції постановлено не при заочному розгляді, а в загальному порядку, що виключає правові підстави для подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до суду, який його ухвалив.

Встановивши, що справа № 336/7062/21 року розглянута не при заочному розгляді, а в загальному порядку, а заочне рішення у цій справі не ухвалювалось, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року як заочного не може бути прийнята до розгляду.

При цьому колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що посилання суду першої інстанції в ухвалі від 22 жовтня 2024 року на пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України є помилковим, оскільки подання заяви про перегляд заочного рішення не вимагає вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі.

Водночас, з огляду на положення частини другої статті 410 ЦПК України, така помилка місцевого суду не може бути підставою для скасування правильного по суті та законного судового рішення, оскільки заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2024 року як заочного не підлягає розгляду судом.

Разом із тим, суди вірно повідомили ОСОБА_1 , що в разі незгоди із рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня

2024 року у справі № 336/7062/21 вона має право у передбаченому процесуальним цивільним законом порядку оскаржити до апеляційного суду вказане рішення суду першої інстанції повністю або частково, подавши відповідну апеляційну скаргу.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що Запорізький апеляційний суд безпідставно розглянув справу за її відсутності, порушивши її процесуальні права, не заслуговує на увагу, оскільки ухвалою від 10 січня 2025 року апеляційним судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні 15 січня 2025 року о 15 годині 50 хвилин в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою відеоконференції та попереджено відповідачку, що відповідно до частини п`ятої статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза приміщенням суду, переривання зв`язку, тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 10 січня 2025 року.

Під час розгляду справи 15 січня 2025 року о 15 годині 50 хвилин ОСОБА_1 на зв`язок не вийшла, клопотання про відкладення розгляду справи до початку судового засідання на адресу апеляційного суду не надійшло.

Викладене підтверджується, зокрема, довідкою від 15 січня 2025 року, складеною секретарем судового засідання Камаловою В. В., у якій указано, що під час проведення судового засідання 15 січня 2025 року о 15 год. 50 хвил. у справі № 336/7062/21 (провадження № 22-ц/807/152/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі апелянт ОСОБА_1 не вийшла на зв`язок у судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Згідно із частиною другою статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справу, реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, з огляду на положення частини п`ятої статті 212 ЦПК України та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи за її відсутності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм цивільного процесуального права.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення -без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов