РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуСправа № 947/13519/24
Номер провадження 2/495/376/2025

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Дущенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Позивач з відповідачем 11.08.2017 року зареєстрували шлюбу, який на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.05.2019 року, справа №515/672/19 був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.2018 року, актовий запис №46. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.05.2019 року, справа №515/1876/18 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу, обґрунтовуючи позов тим, що спільна малолітня дитина проживає з позивачем, дитина перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач належної участі у вихованні дитини не бере, з дитиною не спілкується, дитину не бачив останні 5 років та не виявляє бажання. На теперішній час розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім, оскільки дитина в силу свого віку потребує більших витрат, зросли ціни на споживчі товари та послуги, зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Дитина відвідує майстер-класи та виставки, ходить на дитячі кружки та відвідує танцювальну студію, вартість місячного абонементу якого становить 1000 грн., всі ці заходи позивач фінансує самостійно, відповідач категорично відмовляється приймати участю в цьому. Позивач постійно витрачає велику частину бюджету на одяг та взуття дитині, на освіту, посібники та книжки, оплату мобільного телефону, кишенькові грошові, витрати на лікування та оздоровлення, відпочинок, мінімальний розмір аліментів не покриває навіть харчування дитини. Обсяг додаткових витрат на матеріальне забезпечення дитини за січень лютий 2024 року сягнув 9787,71 грн.. Відповідач в свою чергу забезпечений житлом, має у власності житловий будинок, земельні ділянки, транспортний засіб, офіційний так і не офіційний дохід, на теперішній час має постійне місце праці та має стабільний дохід, тобто матеріальне становище відповідача покращилось, а тому відповідач здатний належно забезпечити дитини. В звязку з чим, позивач просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на свою користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати у розмірі 5393,86 грн. та додаткові витрати щомісячно 500 грн. до повноліття дитини.

Короткий зміст та обґрунтування зустрічного позову

Нещодавно у зв`язку з певними обставинами та внаслідок спілкування із спільними знайомими у позивача за ОСОБА_2 виник сумнів щодо свого батьківства відносно доньки ОСОБА_4 . Коли сторони зареєстрували шлюб, а саме 11.08.2017 року, ОСОБА_1 вже була вагітна, а тому батьком дитини був записаний саме ОСОБА_2 . До реєстрації шлюбу сторони були мало знайомі, фактично не проживали як сім`я та створювати сім`ю не планували, в подальшому шлюбні відносини не склались, тому через пів року сторони шлюб розірвали.

Рух справи у суді

23.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 25.04.2024 року цивільна справа №947/13519/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини передана за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

08.07.2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов зустрічний позовом до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства прийнято до спільного розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2024 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства було зупинено у звязку з призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року провадження по справі відновлено та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2025 року клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України задоволено та надано дозвіл на повне та часткове знищення об`єктів дослідження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2025 року провадження по справі відновлено та справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2025 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, первісний позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Крім того, в порядку ст.133 ЦПК України позивач просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2490,88 грн.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність та надали пояснення, що оскільки висновком експертизи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини з вірогідністю 99,99999999%, то сторона відповідача не може заперечувати проти вирішення зустрічного позову. Щодо первісного позову сторона відповідача позов визнає частково, не заперечує щодо зміни розміру аліментів з 1200 грн. на 3000 грн., в іншій часті позову відмовити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Сторони по справі з 11.08.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.05.2019 року, справа №515/672/19 був розірваний, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 02.03.2018 року, актовий запис №46.

На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.05.2019 року, справа №515/1876/18 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу, обґрунтовуючи позов тим, що спільна малолітня дитина проживає з позивачем в орендованій квартирі, дитина перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, відповідач належної участі у вихованні дитини не бере, з дитиною не спілкується, дитину не бачив останні 5 років та не виявляє бажання. На теперішній час розмір аліментів, які стягуються з відповідача є недостатнім, оскільки дитина в силу свого віку потребує більших витрат, зросли ціни на споживчі товари та послуги, зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Дитина відвідує майстер-класи та виставки, ходить на дитячі кружки та відвідує танцювальну студію, вартість місячного абонементу якого становить 1000 грн., всі ці заходи позивач фінансує самостійно, відповідач категорично відмовляється приймати участю в цьому. Позивач постійно витрачає велику частину бюджету на одяг та взуття дитині, засоби гігієни, на освіту, посібники та книжки, оплату мобільного телефону, кишенькові грошові, витрати на лікування та оздоровлення, відпочинок, мінімальний розмір аліментів не покриває навіть харчування дитини. Обсяг додаткових витрат на матеріальне забезпечення дитини за січень лютий 2024 року сягнув 9787,71 грн.. Відповідач в свою чергу забезпечений житлом, має у власності житловий будинок, земельні ділянки, транспортний засіб, офіційний так і не офіційний дохід, на теперішній час має постійне місце праці та має стабільний дохід, тобто матеріальне становище відповідача покращилось, а тому відповідач, як батько здатний належно забезпечити рідну доньку.

У статті 19 та частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб.

Разом з тим, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин.

Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184,192 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодексУкраїни передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третястатті 181 Сімейного кодексу України).

Стаття 192 Сімейного кодексуУкраїни тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина перша статті 192 Сімейного кодексу України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статями 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року в справі №6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтяит 182-184 Сімейного кодексу України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексуУкраїни зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 березня 2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру.

Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими статтею 182 Сімейного кодексу України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.У даній справі з`ясуванню підлягає питання погіршення матеріального становища одержувача аліментів та зміна (поліпшення) матеріального становища платника аліментів з часу ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів.

Визначаючись щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу платника аліментів, суд враховує положення чинного законодавства, що ст.180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, те, що відповідач працевлаштований офіційно, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, а тому суд, з огляду на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, вік дитини, стан здоров`я дитини, а дитині має забезпечуватися такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя та повноцінного розвитку, виходячи із засад справедливості та захисту прав дитини, вважає можливим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.05.2019 року.

Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина першастатті 192 Сімейного кодексу України).

Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

З огляду на викладене, позов в частині зміни розміру стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

Згідно ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Особливими обставинами можуть бути: несподіване тяжке захворювання, для лікування якого необхідна велика сума грошей, наприклад, на оплату операції, на проїзд до місця лікування, проживання, харчування, післяопераційне видужування в санаторії; нещасний випадок - дитина потрапила в ДТП і була тяжко травмована тощо.

Законодавець до особливих обставин відносить і позитивні чинники, позитивними обставинами називають розвиток здібностей дитини і, як приклад, наводять схильність дитини до музики, що викликало додаткові витрати з боку того батька, з ким проживає дитина, в необхідності придбати музичний інструмент, схильність може бути виявлена в спорті - витрати на оплату тренерів, спортивного інвентарю, оренди залу, басейна тощо. Отже, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покривитися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181, 182 СК України у випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину позивач розуміє витрати на придбання лікарських засобів, оздоровлення, відпочинок, посібників, книжок, одягу, взуття, продуктів харчування, засобів гігієни, відвідування майстер-класів, дитячих кружків, танцювальної студії, оплату мобільного телефону, кишенькових грошей.

Проте з такими твердженнями позивача суд погодитися не може, виходячи із наступного.

Суд вважає, що понесені позивачем витрати на придбання для доньки продуктів харчування, засобів гігієни, одягу, взуття, книжок, витрати на дитячі кружки, танцювальну студію, оплату мобільного телефону є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини і не є додатковими витратами в розумінні положень статті 185 СК України, оскільки за своєю характеристикою їх придбання не було зумовлено особливими обставинами (хронічна хвороба, каліцтво, розвиток здібностей дитини, тощо), а з відповідача стягуються аліменти на задоволення потреб дитини.

За приписами ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, проаналізувавши докази, надані позивачем щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає, що у силу положень статті 185 СК України вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини, тому в задоволенні в цій частині позову слід відмовити в повному обсязі.

Судом встановлено, що позивачем понесло судові витрати у розмірі 2490,88 грн. та враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 2490,88 грн..

Згідно з положеннями ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства.

З 11.08.2017 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.03.2018 року Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.05.2019 року, справа №515/672/19 шлюб між сторонами по справі був розірваний, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_5 ».

На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.05.2019 року, справа №515/1876/18 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зустрічному позові позивач зазначає, що нещодавно у зв`язку з певними обставинами та внаслідок спілкування із спільними знайомими у позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 виник сумнів щодо свого батьківства відносно доньки ОСОБА_4 . Так коли сторони зареєстрували шлюб, а саме 11.08.2017 року, ОСОБА_1 вже була вагітна, а тому батьком дитини був записаний саме ОСОБА_2 .. До реєстрації шлюбу сторони були мало знайомі, фактично не проживали як сім`я та створювати сім`ю не планували, в подальшому шлюбні відносини не склались, тому через пів року сторони шлюб розірвали. У зв`язку з чим, є необхідність у підтвердженні факту батьківства між ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України, є припинення правовідношення.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Так, відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/111-24/69339-БД від 25.02.2025 року, яка була проведена за клопотанням позивача по зустрічному позову ОСОБА_2 , молекулярно-генетичним аналізом ДНК було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ймовірно є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матірю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ймовірність 99,99999999%, таким чином, батьківство практично доведене.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як визначено в ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Дослідженими судом матеріалами справи не встановлено та позивачем не доведено, що останній не є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги про оспорювання батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статями 2, 4, 13, 81, 141, 263-265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08.05.2019 року в справі №515/1876/18.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення за виконавчим листом виданим Татарбунарським районним судом Одеської області у справі №515/1876/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів припинити з дня набрання законної сили цим рішенням.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 понесені судові витрати у розмірі 2490,88 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову вімовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Татарбунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про оспорювання батьківства залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Юлія ШЕВЧУК