ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9926/23 Номер провадження 22-ц/814/365/25Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Рудницької Алли Вікторівни, яка представляє відповідача ОСОБА_1 , на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2024 року, ухвалене судею Предоляк О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідачів в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.06.2022 по справі №524/2035/21 стягнуто з ОСОБА_3 на його користь заборгованість в сумі 136520,18 грн. та з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в сумі 390267,15 грн.

Станом на 01.12.2023 заборгованість перед ним не погашена.

У зв`язку з цим позивач вважає, що на підставі ст.625 Цивільного кодексу України він має право на стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат в сумі 128 426,73 грн., за період з 01.12.2021 по 01.12.2023 та трьох відсотків річних в сумі 23448,11 грн., а з ОСОБА_3 інфляційних втрат в сумі 46376,79 грн. та трьох відсотків річних в сумі 8539,06 грн. за період з 01.11.2021 по 01.12.2023.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.01.2024 роз`єднано позовні вимоги в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів виділено в окреме провадження з присвоєнням номеру провадження та передано на розгляд до Приморського районного суду міста Одеси за територіальною підсудністю.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за прострочення виконання грошового зобов`язання за період 01.12.2021 по 01.12.2023 інфляційні втрати в сумі 128426,73 грн., три проценти річних від простроченої суми 23448,11 грн., а всього 151874,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення сплаченого судового збору 1037,39 грн.

З цим рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Рудницька А.В. у поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі № 524/9926/23 від 19.07.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що у позивача виникло на час пред`явлення позову право на нарахування відсотків та інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 01.12.2023 року.

Вказує, що виходячи з обґрунтування позовної заяви, предметом позову є стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3% відсотків річних за невиконання рішення суду.

29.06.2022 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області по справі № 524/2035/21 прийнято заочне рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрати, понесені на утримання спільного майна в сумі 390267,51 грн. та судові витрати в сумі 2633,94 грн.; з ОСОБА_3 витрати, понесені на утримання спільного майна в сумі 136520,18 грн. та судові витрати в сумі 2633,94 грн.

Ні в мотивувальній частині, ні в резолютивній частині заочного рішення від 29.06.2022 не зазначено про те, що заборгованість виникла за період з 01.12.2021 по 01.12.2023.

Вважає, що право на стягнення грошових коштів виникло у позивача на підставі заочного рішення від 29.06.2022, як і обов`язок щодо сплати цих коштів, проте право на нарахування відсотків та інфляційних втрат виникло у позивача після набрання законної сили заочного рішення, тобто з 29.05.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ульянов Р.А. посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач та її представник будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.06.2015 рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10.06.2014 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частині :

- квартири АДРЕСА_1 ;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ;

- приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ;

- будівель та споруд продбази, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ;

- об`єкту незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 1000 кв.м з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:001:0266, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 29 червня 2022 року по справі № 524/2035/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування витрат, понесених на утримання спільного майна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати, понесені на утримання спільного майна в сумі 390267,51 грн. та судові витрати в сумі 2633,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , витрати, понесені на утримання спільного майна в сумі 136520,18 грн. та судові витрати в сумі 2633,94 грн.

На виконання рішення суду позивачу видано виконавчі листи.

14.10.2022 року приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70086177 відносно ОСОБА_1 .

У ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем винесені постанови: 14.10.2022 та 24. 02.2023 про арешт майна, 24.02.2023 про розшук майна, 02.03.2023 про опис та арешт майна (коштів) боржника, 07.04.2023 постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвоката Рудницької Алли Вікторівни на заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 року.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.05.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвоката Рудницької Алли Вікторівни залишено без задоволення.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29 червня 2022 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 зазначив, що станом на 01 грудня 2023 року заборгованість перед ним не погашена, а тому з ОСОБА_1 на його користь підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 128 426,73 грн., за період з 01.12.2021 року по 01.12.2023 року та три відсотки річних в сумі 23448,11 грн.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Отже, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.

До аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 07 лютого 2024 року у справі 910/3831/22.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 заявляв вимогу про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01 грудня 2021 року по 01 грудня 2023 року у зв`язку з невиконанням нею грошового зобов`язання по сплаті витрат, понесених на утримання спільного майна.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок по утриманню майна виникає з моменту набуття права власності на майно, а не з моменту винесення рішення про стягнення витрат на утримання майна в регресному порядку.

При цьому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних обґрунтована саме невиконанням відповідачкою зобов`язання по поверненню коштів, а не невиконанням рішення суду.

У свою чергу заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29 червня 2022 року по справі № 524/2035/21 є лише доказом по дай справі на підтвердження обставин зазначених в позовній заяві, факту наявності заборгованості та її розміру.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів звертає увагу, що право на відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України, виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, тобто з невиконання відповідачем свого обов`язку по утримання належного їй майна.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що станом на 01 листопада 2021 року розмір заборгованості ОСОБА_1 по утриманню майна становить 390267 грн. 15 коп., що встановлено заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29 червня 2022 року по справі № 524/2035/21, яке є чинним, як на момент розгляду справи судом першої інстанції так і на даний момент.

Зважаючи на наведене суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про задоволення позовних вимог та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних саме з 01 грудня 2021 року, як просив позивач.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384,389 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Рудницької Алли Вікторівни, яка представляє відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук