_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/158/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Кравченко К.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання права власності та скасування рішення державного реєстратора-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 звернулася з даним позовом до Перекітіної у якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Щеплоцької Х.Б. індексний 30587225 від 22.07.2016 про державну реєстрацію за Перекітіною права власності на дачний будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою 24,9 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 26/100 часток будівель під АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Позов вмотивовано тим, що за життя спадкодавиці ОСОБА_9 . Перекітіна зареєструвала 1/1 частину будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про виділ належної їй частини будинку в натурі. Підставою для такої реєстрації став технічний паспорт та висновок №9/22 ТОВ «БТІ Одеса» видані 22.06.2016 і договір дарування від 07.02.2014.

Внаслідок здійснення реєстрації права власності на виділену частку як на окремий об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в розділі «Тип об`єкта» з`явився напис «Об`єкт в процесі виділу», при цьому розділ права власності ОСОБА_2 на 9/100 часток реєстратором не був закритим, речове право не припинено і не здійснено перерозподіл часток інших співвласників будинку.

При спробі отримати свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом Михальовою Л.І., на підставі п.4.10 пункту 4 Глави 10 розділу ІІ Порядку, винесено постанову про відмову у видач такого свідоцтва, яка вмотивована тим, що частка усіх співвласників будинку не становлять цілу одиницю.

У судовому засіданні представник відповідача позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачка на законних підставах зареєструвала право власності у 2016 році, і не відповідають за дії державного реєстратора під час вчинення ним реєстраційної дії.

Інші учасники справи у судове засідання не явилися, сповіщалися належним чином про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 за життя належали 26/100 часток дачних будівель АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 остання померла.

Позивачка 21.07.2021 звернулася до Малиновської державної нотаріальної контори м.Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , і постановою від 27.12.2021 у видачі відповідного свідоцтва їй було відмовлено.

Також суд встановив, що за відповідачкою 07.02.2014 було зареєстровано право власності на 9/100 часток будинку АДРЕСА_1 .

21.07.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Щеплоцької Х.Б. індексний 30587225, за відповідачкою зареєстровано прав власності на 1/1 частину будинку АДРЕСА_1 , що свідчить про виділ належної їй частки у спільній частковій власності.

Іншими співвласниками будівель за адресою АДРЕСА_1 є треті особи.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказаною нормою не визначено строку, в який спадкоємець, що прийняв спадщину, зобов`язаний звернутись за видачою відповідного свідоцтва, виходячи з положень ч.3 ст.1296 ЦК України.

За загальним правилом у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті як такі, що не пов`язані з його особою нерозривно. Тому у зв`язку зі смертю набувача за спадковим договором до складу спадщини увійшли його права та обов`язки за цим договором, адже вони не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст.263ч.4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_10 з заявами про прийняття спадщини звернулися позивачка - дочка померлої ОСОБА_1 та онук померлої ОСОБА_11 . Слід зазначити, що останній подав заяву про прийняття спадщини в частині заповіту померлої щодо нього 12.11.2013р., який не стосується предмету розгляду цієї справи.

Оскільки дочка померлої ОСОБА_9 позивачка подала заяву про прийняття спадщини, і інших спадкоємців щодо спірного майна не має, то належним відповідачем у справі щодо позовної вимоги про визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування після ОСОБА_10 є орган місцевого самоврядування, який стороною позивача до участі у справі у якості відповідача залучений не був.

Оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати, що є обов`язковою підставою для відмови у їх задоволенні, суд не дає оцінку решті доводів позовних заяв, тому що вони можуть бути дослідженні та оцінені лише за умови правильного визначення кола осіб, які беруть участь у справі, їх процесуального статусу, що узгоджується із встановленим статтею 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод правом на справедливий суд, яке включає, зокрема право на доступ до суду (щодо прав і обов`язків цивільного характеру) і передбачає надання особі відповідних процесуальних гарантій здійснення її прав у суді першої інстанції (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02 від 8 квітня 2010 року).

Щодо вимог про скасування рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Щеплоцької Х.Б. індексний 30587225 від 22.07.2016 про державну реєстрацію за Перекітіною права власності на дачний будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою 24,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Сторона позивача цим позовом намагається захистити своє право на отримання у спадщину певного нерухомого майна, яке складається з 26/100 часток будинку АДРЕСА_1 , і вважає, що належними способами захисту такого права є скасування рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Щеплоцької Х.Б. індексний 30587225 від 22.07.2016 про державну реєстрацію за Перекітіною права власності на дачний будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою 24,9 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнання за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 26/100 часток будівель під АДРЕСА_1 .

Суд розглянувши справу приходить до висновку, що оскільки у позовній вимозі про визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування суд вважає за необхідне відмовити, то скасування рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економічно-правових та технічних досліджень» Щеплоцької Х.Б. індексний 30587225 від 22.07.2016 про державну реєстрацію за Перекітіною права власності на дачний будинок загальною площею 63,2 кв.м., житловою 24,9 кв.м. по АДРЕСА_1 не є ефективними способом поновлення права позивачки на визнання за нею права власності, а тому є таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний