27.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/9605/24
Справа № 205/9605/24
Провадження № 2п/205/37/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Киричок Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача засобами поштового зв`язку направив до Новокодацького районного суду міста Дніпра заяву про перегляд заочного рішення суду, яка надійшла до суду 09.05.2025 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що 04.03.2025 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про зняття арешту з майна було задоволено частково, вирішено зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер: 31161929 від 10.02.2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 31161929, вид обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12153494, звільнити з-під арешту, скасувати заборону відчуження і припинити розшук щодо транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1999 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , що накладені постановою державного виконавця Коломойцева К.В. від 10.02.2012 року у межах виконавчого провадження ВП № 31161929, та стягнуто із АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду із тими ж вимогами і ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2021 року у відкритті провадження по справі було відмовлено. Окрім того, позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки у даному випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Представник відповідача просить суд скасувати заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.03.2025 року та закрити провадження по справі.

20.05.2025 року представник позивача адвокат Доценко Л.М. через систему «Електронний суд» направила до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення у яких просила заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення. Зазначила, що у 2021 році у справі № 205/6481/21 суд відмовив у відкритті провадження, посилаючись на відсутність підстав для розгляду справи в порядку цивільного судочинства. Вказана справа не була розглянута, жодного судового рішення щодо змісту позовних вимог не ухвалювалося, а відповідно до ст. 186 ЦПК України така відмова не перешкоджає повторному зверненню до суду за умови усунення обставин, які стали підставою для відмови. У 2024 році позивач подала новий позов у цивільній справі № 205/9605/24. Таким чином, посилання представника відповідача на ухвалу суду від 30.07.2021 року у справі № 205/6481/21 є юридично необґрунтованим, оскільки зазначена ухвала була ухвалена без розгляду справи по суті, вона не містить рішення по суті спору, не є перешкодою для повторного звернення до суду за наявності належного обґрунтування та не відповідає підставам, передбаченим ст. 287 ЦПК України, для скасування заочного рішення у справі № 205/9605/24. На думку представника позивача, у цивільній справі № 205/9605/24 суд правомірно відкрив провадження саме у позовному провадженні, оскільки заявлені вимоги стосуються усунення перешкод у здійсненні права власності, а не перевірки дій або бездіяльності виконавця в межах розділу VII ЦПК України. Розгляд справи у позовному провадженні повністю відповідає завданням цивільного судочинства. Звертає увагу суду, що в разі наявності у виконавця обов`язку зняти арешт з майна і невиконання виконавцем такого обов`язку, боржник може звернутись до суду зі скаргою. В той же час, повернення виконавчого документа стягувачу (п. 7 ч. 1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження») не є підставою для зняття арешту відповідно до ст. 40, 50, 59, 60 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на наведене, до таких відносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, можливим є подання позовної заяви про зняття арешту з майна, де відповідачем буде стягувач (як особа в інтересах якої накладено арешт), а третьою особою орган державної виконавчої служби (негаторний позов). Право на подання позову до суду було визнано на рівні постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Також зазначила, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Враховуючи викладене, позивач зазначає, що відкритого виконавчого провадження наразі не існує, а строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив ще у 2016 році. Виконавчий документ стягувачем повторно не пред`являвся. За таких обставин подальше існування арешту майна є безпідставним і становить надмірне обтяження для позивача, що, у свою чергу, підтверджує правомірність обраного способу захисту та обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, що й було зроблено в заочному рішенні. До того ж, у численних постановах Верховного Суду викладено правовий висновок, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право власності та порушенням прав особи на мирне володіння своїм майном. Зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2025 року у справі № 205/9605/24 є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено з урахуванням належних доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а тому підстави для його скасування відсутні.

Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.05.2025 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник відповідача АТ «Укрсиббанк» Міщанин Є.В. через систему «Електронний суд» направив до суду заяву у якій просив розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду провести за його відсутності, заяву про перегляд заочного рішення суду підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Доценко Л.М. через систему «Електронний суд» направила до суду заяву у якій просила розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду провести за відсутності позивача та її представника з урахуванням наданих заперечень.

За таких обставин, з урахуванням ч. 1 ст. 287 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд заяви про перегляд заочного рішення за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення та додані до неї документи, а також заперечення представника позивача, дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.03.2025 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрсиббанк» про зняття арешту з майна було задоволено частково, вирішено зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер: 31161929 від 10.02.2012 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 31161929, вид обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12153494, звільнити з-під арешту, скасувати заборону відчуження і припинити розшук щодо транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1999 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , що накладені постановою державного виконавця Коломойцева К.В. від 10.02.2012 року у межах виконавчого провадження ВП № 31161929, та стягнуто із АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Відповідно до положень ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення, окрім обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і доказів про це, повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Судом встановлено, що сторона відповідача є користувачем електронного суду та має зареєстрований кабінет у системі ЄСІТС.

Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідача АТ «Укрсиббанк» у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується судовими повідомленнями про вручення представнику відповідача 13.09.2024 року та 04.12.2024 року судових повісток, копії ухвали про відкриття провадження по справі та копії позову з додатками, які надійшли на адресу суду з підписом представника відповідача (а.с. 95, 112), а також довідками про доставку судових повісток до електронного кабінету відповідача, зареєстрованого в системі «Електронний суд» (а.с. 65, 90, 103, 106, 115, 119, 126, 134).

Також судом на електронну адресу відповідача та на його електронну пошту було направлено супровідний лист з проханням з`явитися у судове засідання або скористатися правом на подання відповідної заяви (а.с. 95, 106, 107), що також було проігноровано стороною відповідача.

На думку суду, відсутність будь-якої реакції зі сторони відповідача та його представника свідчить про втрату ними інтересу до зазначеної справи, зловживання своїми процесуальними правами та не обґрунтоване затягування розгляду цивільної справи.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вжив усіх можливих заходів з використанням передбачених нормами ЦПК України процесуальних засобів, щодо належного повідомлення сторони відповідача про дату, час і місце судового засідання.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) зроблено висновок, що за змістом статті 14 ЦПК України для цілей цього Кодексу офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року у справі № 570/5535/17 провадження № 61-6076св21 зазначив, що за змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Окрім того, електронна пошта на яку судом було направлено судову повістку про виклик до суду відповідача та заочне рішення суду від 04.03.2025 року, а також електронна пошта, яку безпосередньо зазначив представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, є аналогічними.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач АТ «Укрсиббанк» був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи № 205/9605/24, причин поважності неявки у судові засідання не надав.

Як на підставу скасування заочного рішення суду представник відповідача посилався також на те, що позивач ОСОБА_1 вже зверталась до суду із тими ж вимогами і ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2021 року у відкритті провадження по справі було відмовлено. Окрім того, позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки у даному випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд дослідив зазначені обставини та оглянув матеріали цивільної справи № 205/6481/21.

Дійсно, ОСОБА_1 вже зверталась до суду з позовом до АТ «Укрсиббанк» про зняття арешту з майна, і ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2021 року у відкритті провадження по справі було відмовлено.

Разом з тим, у цивільній справі № 205/6481/21 позивач просила скасувати арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , та скасувати заборону на відчуження будь-якого майна у зв`язку із закінченням виконавчого провадження № 3161929.

Тоді як у цивільній справі № 205/9605/24 прохальна частина позову містить наступні вимоги:

- зняти арешт з майна, належного позивачу, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер: 31161929 від 10.02.2012 року Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 31161929, вид обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12153494;

- виключити із спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про державну реєстрацію обтяжень номер запису обтяження: 12153494 (спеціальний розділ), яка внесена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12153494 від 10.02.2012 року, відповідно до постанови № 31161929 від 10.02.2012 року державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Коломойцева К.В. про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на нерухоме майно позивача;

- звільнити з-під арешту, скасувати заборону відчуження і припинити розшук щодо транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit», державний номерний знак НОМЕР_1 , що накладені постановою державного виконавця у межах виконавчого провадження ВП № 31161929.

При цьому, у цивільній справі № 205/9605/24 представником третьої особи Другого Правобережного ВДВС було заявлено аналогічне клопотання про закриття провадження по справі з тих підстав, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, а має оскаржувати дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У мотивувальній частині заочного рішення суду від 04.03.2025 року судом наведено обґрунтовані доводи щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання, а тому повторно зазначати про це у вказаній ухвалі суд вважає недоцільним.

Таким чином, із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що обставини, на які посилається представник відповідача, не мають істотного значення для вирішення справи та не підтверджені належними доказами.

Обставинам та доводам спору суд дав належну правову оцінку в мотивувальній частині вищевказаного заочного рішення, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд не вбачає підстав для надання іншої оцінки обставинам справи, ніж вже зазначеної в заочному рішенні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення ст. 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя. Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів, тобто остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (п. 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено обставин, які могли б вплинути на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення, законні підстави для скасування заочного рішення у суду відсутні, а тому заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 284, 287, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Федотова В.М.

.