РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мельника В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.

Просили зняти арешт з 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 2255601, який зареєстровано на підставі постанови АА № 283892 від 25.07.2005 відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов у межах його доводів та просила задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданого до суду клопотання просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Мельник В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Свою правову позицію обґрунтували тим, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження: з реєстраційним номером № 2255601 від 04.08.2005, яке зареєстровано на підставі постанови № АА283892 від 25.07.2005 виданої Рівненським міським Відділом ДВС, державним виконавцем Вавровська.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості, за якими можливо ідентифікувати, згідно якого виконавчого провадження у 2005 році накладався арешт на майно ОСОБА_4 до визнання права власності позивачів на частку у квартирі на яку було накладено арешт.

Просили відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 06.11.2024 р. позовна заява залишалась без руху. 19.11.2024р. позивачка ОСОБА_2 на виконання ухвали суду від 06.11.2024 подала до суду квитанцію про сплату судового збрру в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалою суду від 20.11.2024 р. прийнято позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до розгляду, у справі відкрите спрощене провадження , призначений розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду від 19.02.2025 поставлено витребувати з Ківерцівського районного суду Волинської області письмові докази щодо виконання відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції вироку суду відносно ОСОБА_4 щодо виконання вироку в частині конфіскації майна у справі № 1-274 згідно виконавчого листа, виданого 11.01.2005.

На виконання ухвали суду 10.03.2025 р. вх..№ 14282/25-вх. до суду надійшла заява, з якої вбачається, що виконавчий лист від 24.12.2004 про конфіскацію майна у ОСОБА_4 в доход держави для виконання був направлений у ВДВС Рівненського міського управління юстиції м. Рівне,вул. Замкова,22-а за вихідним №105 від 11.01.2005р. В матеріалах справи відносно засудженого ОСОБА_4 відсутні дані про виконання вироку, щодо конфіскації майна.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.07.2005 при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-274, виданого 11.01.2005 Ківерцівським районним судом, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Вавровська Л.В, винесла постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до цієї постанови було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 на виконання вироку суду. Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 23.1 1.2005 у справі № 2-10106 /2005р. визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності, на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Відомості про приватну спільну часткову власність та приватну спільну сумісну власність вищевказаних співвласників квартири АДРЕСА_1 містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

08.10.2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зверталися до Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 . Проте, листом від 15.10.2024№ 257250 їй було повідомлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості, за якими можливо ідентифікувати згідно якого виконавчого провадження у 2005 році накладався арешт на майно ОСОБА_4 .

З оглянутого судом Свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 768 від 05.04.2021, зареєстрований Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів).

Накладений арешт квартиру порушує право вільного володіння власністю ОСОБА_1 .Зокрема, успадкувати частку квартири ОСОБА_5 , та перешкоджає ОСОБА_2 розпоряджатися своєю часткою.

Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивачі не можуть реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить їм на праві власності. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Більше того, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Крім того, відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 р. у справі №154/883/19). Таким чином ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вони звернулись до суду, відповідно до вимог законодавства є скасування державного обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно. Виходячи з засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вказаний арешт майна порушує їх право на володіння, користування та розпорядження майном .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.

Звільнити з-під арешту, 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження 2255601, накладеному згідно з постановою серії АА № 283892 від 25.07.2005 Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул. Замкова, 22 А, .

Повний текст рішення виготовлено - 22.05.2025

Суддя О.В.Панас