ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 331/727/24

провадження № 61-3656св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - малолітній ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду

від 25 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_3 , про стягнення витрат на поховання.

Позовна заява мотивована тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку прийняв його єдиний спадкоємець, а саме малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого діє його мати ОСОБА_3 . Вона не є спадкоємцем після смерті брата.

Позивач зазначала, що витратила на поховання ОСОБА_4 особисті кошти

у розмірі 19 220 грн. ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього -

ОСОБА_2 , у добровільному порядку відмовилась їй відшкодовувати вказані витрати.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь витрати на поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 19 220 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року

у складі судді Жукової О. Є. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання ОСОБА_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13 930,50 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі належних та допустимих доказів позивач довела понесення нею витрат на поховання брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13 930,50 грн. В іншій частині стягнення витрат відмовлено, так як міська рада надала позивачу одноразову матеріальну допомогу на поховання її брата у сумі 3 589,90 грн. Єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є його малолітній син - ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якого є його мати

ОСОБА_3 , який прийняв спадщину після смерті свого батька, а тому відповідно до статті 1232 ЦК України, з неї слід стягнути доведений розмір витрат на поховання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього

ОСОБА_2 , - адвоката Рижова М. Г. задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року скасовано. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що син померлого, який прийняв спадщину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

є малолітньою дитиною в силу положень статті 31 ЦК України. На момент смерті батька йому виповнилося 8 повних років, а на момент звернення до суду з позовом - 9 років. Тобто ОСОБА_2 є особою, яка набула лише часткової дієздатності. ОСОБА_3 , з якої позивач просила стягнути витрати на поховання брата,

є колишньою дружиною ОСОБА_4 , тому не є особою, зобов`язаною здійснити поховання відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Обов`язок поховати померлого покладається на його близьких родичів, у тому числі, на його сестру відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а малолітній син померлого - ОСОБА_2 , у силу свого віку та наявності у нього лише часткової цивільної дієздатності не наділений правом та можливістю виступати виконавцем волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язана поховати померлого, він не може виступати суб`єктом, наділеним правом на звернення до міського голови, ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Тому, відповідно, він і не набув здатності відповідати за такими зобов`язаннями.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі. Вирішити питання розподілу судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн та судовий збір - 2 442 грн 40 коп.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , з підстав, передбачених пунктами 1, 4, частини другої статті 389 ЦПК України у вищевказаній справі. Витребувано матеріали з суду першої інстанції.

У квітні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_3 , про стягнення витрат на поховання призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції

не взято до уваги, що після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем першої черги за законом є його малолітній син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Закон України «Про поховання та похоронну справу» встановлює обов`язок здійснення поховання не тільки для сестри, але і для дітей.

У переліку осіб, відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», зобов`язання першочерговими здійснити поховання є чоловік/дружина, батьки, діти, а вже потім сестра.

Апеляційний суд залишив поза увагою, що іншим нормами законодавства також передбачений обов`язок спадкоємців відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця та задовольнити вимоги кредиторів, зокрема статтями 1232, 1282 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не врахував, що за наявності серед спадкоємців малолітніх дітей та їх законних представників, достатнім є пред`явлення кредитором спадкодавця такої вимоги лише до законного представника. При цьому посилався на практику Верховного Суду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року від представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , - адвоката Рижова М. Г. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційним судом повно встановлено обставини справи, застосовано відповідні норми матеріального права, надано їм належну правову оцінку, ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення. Також вказано про безпідставність доводів ОСОБА_1 про існування будь-яких черг серед осіб, які несуть саме обов`язок здійснити поховання, а також про те, що першочерговим виконавцем поховання має бути малолітній син померлого ОСОБА_2 , а не вона, як повнолітня сестра, так як порядок встановлення черг серед спадкоємців за законом не має жодного відношення до порядку, черговості тощо серед осіб, на яких покладається обов`язок у здійсненні поховання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (том 1, а. с. 11).

ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про народження, свідоцтво про одруження (зміна прізвища) (том 1, а. с. 9-10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про народження (том 1, а. с. 90)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема, на 5/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав йому на праві приватної власності, відповідно до договору дарування від 25 грудня 1996 року

(том 1, а. с. 103).

Із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3 , яка є законним представником сина померлого спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

(том 1, а. с. 80).

04 січня 2024 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Носенко Ю. А. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на 5/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савельєвим Є. О. 25 грудня 1996 року за реєстровим № 3666, дублікат якого виданий державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву Кибальною Т. М. 07 вересня 2023 року за реєстровим № 1-145, що належало ОСОБА_5 , матері спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якого на 1/2 частину у спадщині був її син

ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Право власності на 5/24 частин житлового будинку підлягає державній реєстрації.

Зазначені обставини підтверджені копією спадкової справи № 3/2023, заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Редька В. П., після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 113-213).

Відповідно акта наданих послуг від 25 березня 2022 року № 146, квитанції до прибуткового касового ордера від 25 березня 2022 року № 146, довідки

від 24 березня 2022 року № 146, згідно яких ОСОБА_6 були надані послуги

з поховання померлого ОСОБА_4 . Забезпечення, надання ритуальної атрибутики, ритуальних послуг, організації та проведення ритуальних робіт

з поховання (кремації) померлого здійснено на загальну суму 19 220 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 Закону «Про поховання та похоронну справу»).

Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (частина перша статті 1232 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 1273 ЦК України, батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Верховний Суд звертає увагу на те, що обов`язок відшкодовувати витрати на поховання спадкодавця не є елементом складу спадщини, тому при його виконанні не застосовується положення статей 1281, 1282 ЦК України, що визначення пред`явлення кредитором свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину та обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Тобто здійснення оплати поховання спадкодавця спадкоємцем або іншою особою породжує недоговірне зобов`язальне правовідношення, в якому кредитором виступає особа, котра понесла відповідні витрати, боржником - спадкоємець, який прийняв спадщину.

Вищевказаним спростовуються в цій частині доводи апеляційного суду й відзиву на касаційну скаргу.

Щодо розміру витрат на поховання, які понесла позивач, спору немає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою дитиною ОСОБА_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК Українибатьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

ОСОБА_7 є рідною сестрою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесла витрати з проведення поховання останнього, єдиним спадкоємцем якого

є малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якого є мати ОСОБА_3

Виходячи з визначення понять «поховання» та «предмети ритуальної належності» ОСОБА_7 витратила на поховання ОСОБА_4 13 930,50 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами, та отримала державну матеріальну допомогу на його поховання в розмірі 3 589,90 грн.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_7 , суд першої інстанції, встановивши, що малолітній син ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла його законний представник - мати ОСОБА_3 , як єдиний спадкоємець після смерті

ОСОБА_4 , прийняв спадщину після свого батька, оформив свідоцтво про право на спадщину за законом, повинен відшкодувати позивачеві витрати на поховання спадкодавця у розмірі 13 930,50 грн.

Суд апеляційної інстанцій, вирішуючи позов ОСОБА_7 , не застосував

частину першу статті 1232 ЦК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для відшкодування доведених витрат на поховання у цій справі та помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Подібні правові висновки щодо обов`язку спадкоємців відшкодувати витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на поховання спадкодавцявикладено у постановах Верховного Суду: від 02 листопада 2021 року у справі № 409/656/19 (провадження № 61-3020св21) від 17 травня 2023 року у справі № 756/7001/20 (провадження № 61-10102св22).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами

(стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами

(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору

та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів

та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані

з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати

на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом

із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката

за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги

на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом

на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг

та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року

у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження

№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16 (провадження

№ 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження

№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження

№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження

№ 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження

№ 12-171гс19).

У матеріалах справи наявна копія договору про надання правничої допомоги

від 05 січня 2025 року, укладена між ОСОБА_1 та адвокатом Карою Р. Т.

(том 2, а. с. 138-141).

До касаційної скарги ОСОБА_1 на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції додано ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 05 січня 2025 року, згідно з якого ОСОБА_1 сплатила 3 000 грн адвокату у рахунок витрат на професійну правничу допомогу у справі№ 331/727/24.

З огляду на викладене, враховуючи клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до нього документів, відсутність заперечень ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , проти задоволення відповідного клопотання, суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання та стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача

3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справлявся за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Частиною першою статті 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Отже, у справах, в яких особа діє з метою захисту прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, судовий збір не справляється.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню і відповідач звільнена від сплати судового збору, то у такому випадку судові витрати за подання касаційної скарги у розмірі 2 422, 40 грн повинні компенсуватися за рахунок держави.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року скасувати,

рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року залишити в силі.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання

касаційної скарги у розмірі 2 422, 40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні

сорок копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , як з представника малолітнього ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 3 000 (тисячі тисячі) грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених

у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець