Справа № 465/5077/24
Провадження 2/465/554/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі судових засідань Безпяткової Р.О.

за участі:

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики та акту передачі грошових коштів неукладеними,-

ВСТАНОВИВ :

19.06.2024 позивач, в особі свого представника ОСОБА_1 через систему «електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання договору позики та акту передачі грошових коштів неукладеними, в якій просив суд визнати договір позики від 18.04.2022 року та акт передачі грошових коштів від 18.04.2022 року за договором позики такими, що не укладались між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також стягнути судові витрати із ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в провадженні Залізничного районного суду міста Львова перебуває справа № 462/5208/23, предметом спору є стягнення коштів за договором позики від 18.04.2022 року та актом передачі грошових коштів від 18.04.2022 року, де в графі «позикодавець» значиться фізична особа - ОСОБА_5 .

Суть спору полягає в тому, що фізична особа ОСОБА_5 намагається довести в суді факт укладення з позивачем ОСОБА_4 договору позики від 18.04.2022 року та акту передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року.

Щодо підробних договору позики від 18.04.2022 року та акту передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року, де в графі «позикодавець» значиться фізична особа - ОСОБА_5 , стверджує наступне.

На дату - 18.04.2022 року, ОСОБА_4 разом з дружиною і дітьми були за межами Львівської області: на відпочинку. Фізична особа - ОСОБА_5 є невідомий ОСОБА_4 , ніколи не зустрічався та не мав з ним жодних ділових відносин, до часу відкриття провадження у Залізничному районному суді міста Львова справа № 462/5208/23.

Фізична особа ОСОБА_5 не є фінансовою установою та кредитною спілкою, яка надає грошові кошти в позику.

Дата повернення позики значиться 31.02.2022 року, що є нереальною датою. Ця помилка свідомо написана ОСОБА_4 , для того щоб цей текст ніхто не використав. Текст щодо позикодавця свідомо не заповнявся ОСОБА_4 , а тому не носить ознак правочину позики. Акт передачі грошей датований 18.04.2022 року, не пов`язаний із договором позики від 18.04.2022 року.

Зі слів ОСОБА_6 текст в договір він вписував самостійно в 2023 році, але дату вказав 18.04.2022 року.

Доданий акт передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 року не має причинно - наслідкового зв`язку з договором позики від 18.04.2022 року.

Аналізуючи тексти підробних договору позики від 18.04.2022 року та акту приймання передачі слід дійти висновку про те, що договір позики не був укладений і про це свідчать наступні дії і події: текст договору виконано різними особами та у різний час (щодо сторони позикодавця та позичальника); дата договору 18.04.2022 року поставлено ОСОБА_5 , як і текст позикодавця у 2023 році; дата повернення коштів написано ОСОБА_4 власноручно і свідомо вказано 31.02.2022 року, що чітко видно в тексті договору; в акті приймання вказується дата його виконання, але відсутня в ньому вказівка і прив`язка до договору позики від 18.04.2022 року; вказаний текст договору та акт приймання виконано ОСОБА_4 самостійно, та було передано ОСОБА_7 на його вимогу, для проведення консультацій і мав знаходитись у нього; як відомо зі слів ОСОБА_7 , ОСОБА_5 є його адвокатом і цей договір було передано йому( адвокату), як розрахунок між ними.

Відтак, є більш ніж очевидним факт нав`язування зі сторони ОСОБА_5 договору позики від 18.04.2022 року та акту приймання передачі ОСОБА_4 , з метою незаконного отримання коштів в розмірі 250 000,00 Євро, а тому найбільш ефективним способом захисту є визнання договору позики від 18.04.2022 року та акту приймання передачі неукладеними.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 08.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

02.10.2024 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

16.10.2024 від представника позивача Добушовського О.В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

16.10.2024 від представника позивача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

27.11.2024 стороною відповідача заявлено клопотання про виклик свідків.

27.11.2024 стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини.

Так, позивач стверджує, що він 18 квітня 2022 року разом із дружиною та дітьми були на відпочинку за межами Львівської області.

Проте, вищезазначене твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки в день укладення договору відповідач разом із ОСОБА_7 зустрівся із позивачем ОСОБА_4 в готелі «Дністер» у місті Львові, де якраз відбулося укладення договору та передання грошових коштів.

Щодо доводів, про те, що фізична особа - ОСОБА_5 с невідомий ОСОБА_4 , ніколи не зустрічався та не мав з ним жодних ділових відносин, до часу відкриття провадження у Залізничному районному суді міста Львова справа №462/5208/23.

Вказане твердження спростовується тим, що ОСОБА_4 був знайомий зі відповідачем ОСОБА_5 , оскільки їх познайомив ОСОБА_7 ще до моменту укладення договору.

Окрім цього, ОСОБА_8 , який є працівником та адвокатом Адвокатського об`єднання «Стандарт», в якому відповідач є керівником та засновником, надавались послуги ОСОБА_4 щодо купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «Генетиксервіс». У зв`язку із наведеним, ОСОБА_4 неодноразово приходив у офіс АО «Стандарт».

Відтак, доводи позивача про те, що ОСОБА_5 є невідомий ОСОБА_4 і те, що він ніколи з ним не зустрічався та не мав жодних ділових відносин не відповідають дійсності.

Щодо акту передачі грошових коштів датований 18.04.2022 року, який на думку позивача не пов`язаний із договором позики від 18.04.2022 року.

У цих правовідносинах "іншим документом" виступає якраз акт передачі грошових к оштів за договором позики від 18 квітня 2022 року, який підписаний сторонами. Підписання цього акту ОСОБА_4 свідчить про те, що останній отримав грошові кошти і взяв на себе зобов`язання щодо повернення їх позичальнику. Вищезазначений акт перебуває у прямому-причиновому зв`язку із договором позики, тому твердження позивача, що акт передачі грошових коштів від 18 квітня 2022 року не пов`язаний з договором позики від 18 квітня 2022 року не відповідає дійсності.

Щодо дати повернення позики, то така у договорі зазначена 31.12.2022.

Договір позики є реальним, одностороннім, відплатним або безоплатним договором. Це значить, що він набуває чинності тільки після передачі майна, всі обов`язки покладені лише на позичальника і у визначених законом випадках договір позики може бути як оплатним так і безоплатним. Предметом договору позики є речі, визначені родовими ознаками, та грошові кошти.

Передача ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_4 підтверджується тим самим договором позики та актом передачі грошових коштів від 18 квітня 2022 року. В свою чергу ОСОБА_4 після передання грошової суми взяв на себе зобов`язання про повернення таких коштів позичальнику.

У договорі позики від 18 квітня 2022 року наявний підпис ОСОБА_4 , а тому це є фактор який підтверджує наміри та волевиявлення позичальника.

З огляду на вищезазначене вважає, що ОСОБА_4 виявив свою волю у договорі позики від 18 квітня 2022 році та акті приймання-передачі, і тим самим взяв на себе зобов`язання повернути позичальнику суму в розмірі 250 000 євро.

Щодо твердження про те, що ОСОБА_5 не є фінансовою установою та кредитною спілкою, яка надає грошові кошти в позику.

Аналізуючи законодавство України, суб`єктами такого договору можуть бути будь-які фізичні та юридичні особи. Жодних вимог щодо суб`єктів не встановлено. Тому твердження, що ОСОБА_5 не є фінансовою установою та кредитною спілкою, яка надає грошові кошти в позику, немає жодного значення для цих правовідносин.

Крім того, вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав і обов`язків непередбачених законом і суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

27.11.2024 стороною позивача заявлено клопотання про виклик та допит позивача ОСОБА_4 у якості свідка.

Ухвалою суду від 27.11.2024 в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи №465/5077/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики та акту передачі грошових коштів неукладеними Залізничному районному суду м. Львова для вирішення питання про об`єднання в одне провадження із справою №462/5208/23 за його позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Ухвалою суду від 27.11.2024 клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 про допит у якості свідка позивача ОСОБА_4 задоволено.

Клопотання відповідача ОСОБА_5 про виклик свідків задоволено.

Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, окрім того, позивач був допитаний у якості свідка, та повідомив, що ОСОБА_5 він не знав, ніколи справ з ним ніяких не мав. Один раз бачив, як потім з`ясувалось, що це був ОСОБА_5 , бачив його в кабінеті у ОСОБА_7 . Розписку писав ОСОБА_7 , оскільки мав з останнім спільний бізнес, та коли почалася війна, ОСОБА_7 подзвонив позивачу та попросив приїхати та скласти даний договір, щоб він мав страховку бо не відомо що далі буде. ОСОБА_4 написав ОСОБА_7 , а останній повідомив, що свої дані допише. Потім ОСОБА_4 була відписана частка його бізнесу. Зазначає, що акту прийому передачі котів не заповнював це є підробкою. Написав число якого не існує 31.02.2022, оскільки цей договір укладений просто щоб був. Наполягає, що акту передачі грошових коштів за договором позики він не підписував, вважає його підробкою.

Представники позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилалися на обставини, які викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі посилаючись на обставини які викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши позивача у якості свідка, всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності та кожен доказ окремо, дійшов наступних висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданими суду доказами встановлено, що 18.04.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір позики (далі Договір), відповідно до якого (п.1) ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 250000 євро.

З п.2 Договору зазначено, що на момент укладання цього договору грошові кошти в сумі 250000 євро позикодавець передав позичальнику в повному обсязі, що підтверджується актом передачі грошових коштів за договором позики.

В п.3 Договору вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31.02.2022.

Проте, сторона відповідача зазначила, що дата у договорі позики зазначена як 31.12.2022.

Сторона позивача заперечувала щодо цього і пояснювала, що дата зазначена не реальна для того, щоб договір не породжував будь-яких наслідків.

Як вбачається з даного договору на ньому містяться підписи ОСОБА_5 (позикодавця) та ОСОБА_4 (позичальника).

На підставі п.2 Договору між позикодавцем ОСОБА_5 та позичальником ОСОБА_4 було підписано акт передачі грошових коштів за договором позики від 18.04.2022 у розмірі 250000 євро. На вищевказаному акті, також містяться підписи сторін.

З урахуванням позиції позивача у справі, суд приходить висновку про існування між сторонами спору щодо визнання неукладеним договору позики від 18.04.2022 та акту передачі грошових коштів від 18.04.2022 через заперечення позивачем факту отримання грошових коштів та вільності волі позивача на складення документу, який підтверджує факт передачі грошей.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка чи інший документ позичальника, які є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Даному випадку між сторонами було укладено акт передачі грошових коштів

В правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15 (провадження № 61-3741св19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Як убачається з позовної заяви, основною підставою позову є визнання оспорюваного договору позики неукладеним відповідно до вимог статті 1051 ЦК України, оскільки грошові кошти за цим договором позивач не отримував.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України(частина перша статті 215 ЦК України).

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, не передання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).

Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 187/1017/19 (провадження № 61-4155 св 23) частина перша статті 1051 ЦК України, з метою доведення перед судом безгрошовості договору позики у письмовій формі, допускає застосування будь-яких доказів, в тому числі і свідчення свідків, однак лише за умови, коли особа, яка посилається на такий доказ (свідчення свідків) доведе, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Обставини укладення оспорюваного договору позики від під впливом психологічного тиску не знайшов свого підтвердження, а виходячи з положень статті 1051 ЦК України оспорювання договору позики та доведення, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, не може ґрунтуватись лише на свідченнях свідків.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Також, необхідно вказати і про те, що сторонами не ініціювалося проведення комісійної почеркознавчої експертизи за спірним договором позики та актом передачі грошових коштів з постановкою перед експертами питання про наявність при укладенні договору та надання розписки якихось тимчасових збиваючих факторів природного характеру, до яких могли належати, як внутрішні (хвилювання, стрес, тощо/зокрема ймовірним виконанням даних почергових об`єктів під психологічним тиском або під диктовку), так і зовнішні (незручна поза пишучого, фізична/м`язова/втома, тощо).

Як і не ініціювалося питання проведення експертизи щодо встановлення давності документа, оскільки сторона позивача посилалась на те, що дата договору позики не співпадає з реальним часом його укладання та дата договору 18.04.2022 поставлена ОСОБА_5 , як і текст позикодавця у 2023 році.

Позивач з 18.04.2022 по день звернення до суду з цим позовом не заявляв претензій щодо передачі грошових коштів за договором позики, а також щодо формальних дефектів договору позики, а звернувся до суду з позовом у червні 2024 року після того, як у серпні 2023 року Залізничним районним судом м. Львова було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. На даний час цивільна справа ще не розглянута, та рішення не ухвалено.

З матеріалів справи також вбачається, що в ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області на досудовому розслідуванні знаходиться кримінальне провадження №0000432 від 03.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України внесеному до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 щодо пред`явлення договору позики, якого ОСОБА_4 не укладав. Проте, матеріали справи не містять відомостей, що у наведеному кримінальному провадженні, на час ухвалення судом рішення у цій справі, особам повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Так, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що він 18.04.2022 перебував за містом з сім`єю, проте, під час надання пояснень в судовому засіданні 18.03.2025 позивачем який був допитаний як свідок зазначено, що 18.04.2022 він підписав договір і поїхав з родиною, договір було підписано в «Дністрі» у м. Львові. Крім того, позивачем надані пояснення, що йому погрожували, але він до правоохоронних органів не звертався, а також останнім надано відповідь на запитання сторони відповідача, що він усвідомлював, що цей договір може бути пред`явлений до суду.

Отже, з урахуванням зазначеного, а саме встановлення дійсності укладення договору позики та отримання коштів за таким, те, що сам факт укладення договору позивачем не оскаржувався, відсутність будь-яких доказів про недійсність (не чинність, нікчемність) певних частин договору, відсутність відповідних висновків експертів та клопотань про їх призначення та проведення суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин суд до доводів сторони позивача ставиться критично, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та позивачем не доведено порушення його прав, свобод чи інтересів відповідачем та обставин, покладених ним в обґрунтування позову, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, відмову в задоволенні позову, суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики та акту передачі грошових коштів неукладеними - залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02.06.2025.

Суддя Мартьянова С.М.