Справа № 2-2368/2010
Провадження № 4-с/357/22/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року місто Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Бондаренко О.В., за участю секретаря судового засідання Каплічної Ж.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

28.04.2025 представник скаржника, адвокат Телющенко Павло Петрович, звернувся до суду з вказаною скаргою, мотивуючи тим, що у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження №19776206 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-2368, що виданий 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ Надра» боргу в сумі 999 899,38 гривень та 1970,00 гривень судових витрат, що разом становить 1 001 869,38 гривень.В рамках даного виконавчого провадження було накладено арешт на належне боржнику майно, а саме на земельну ділянку площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:020:0024, даний арешт було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169 від 18.11.2010, зареєстровано 02.12.2010, реєстраційний номер обтяження 10561901. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2024 у справі №2-2368/2010, провадження №6/357/105/24 було замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» на правонаступника ОСОБА_2 з примусового виконання рішення суду по справі №2-2368/2010.Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2025 у справі №2-2368 провадження №6/357/7/25 визнано виконавчий лист №2-2368, що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2010 у справі №2-2368, про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором №378/МКЗЗ/2007-840 від 16.07.2007 в розмірі 999 899,38 гривень та судових витрат в сумі 1970,00 гривень, що разом складає 1 001 869,38 грн, на користь ВАТ «КБ «НАДРА» таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, боржник через свого представника, 28.02.2025 звернувся до Білоцерківського відділу ДВС з заявою про зняття арешту накладеного в межах виконавчого провадження №19776206, згідно постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169 від 18.11.2010. Листом від 29.08.2024 Білоцерківський відділ ДВС повідомив заявника, про те, що у відділі перебуває відкрите виконавче провадження №60823372, перебували виконавчі провадження №53552804, 53555165, 19776206, 37111845, 46030399, та надано постанови про відкриття з ідентифікатором доступу та витяги з спецрозділу по вказаним виконавчим провадження. Згідно наданої інформації заявником встановлено, що виконавче провадження №19776206 (ідентифікатор доступу відсутній) було відкрито 14.06.2010 на підставі виконавчого листа №2-2368 від 12.05.2010, який був виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. 01.08.2014 дане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з направленням виконавчого документа до іншого підрозділу державної виконавчої служби. Тобто виконавче провадження №19776206 перебувало на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі ДВС в період з 14.06.2010 по 01.08.2014. Отже, станом на дату винесення постанови АК №718169 від 18.11.2010 про накладення арешту на примусовому виконанні перебував лише виконавчий лист №2-2368, що виданий 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. Листом від 27.03.2025 за №82171 який надійшов на електронну адресу представника заявника, Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відмовив у знятті арешту з зазначеного вище належного боржнику майна. Заявник вважає такі дії протиправними та такими, що порушують права заявника. Тому, просив визнати незаконною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169, від 18.11.2010, згідно якої було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,01 га., за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер ::06:020:0024, реєстраційний номер обтяження 10561901, який було накладено під час примусового виконання виконавчого листа №2-2368 від 12.05.2010, що був виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служб у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169, від 18.11.2010, згідно якої було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,01 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер::06:020:0024, реєстраційний номер обтяження 10561901, який було накладено під час примусового виконання виконавчого листа №2-2368 від 12.05.2010, що був виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

01.05.2025 представник заявника, адвокат Телющенко Павло Петрович, подав до суду нову редакцію скарги з урахуванням вимог ст. 448 ЦПК України.

02.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 21.05.2025 11:30 год.

Представник заявника, адвокат Телющенко Павло Петрович, у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 21.05.2025 подав до суду заяву, у якій просив розгляд скарги провести за відсутності ОСОБА_1 та її представника.

Представник Білоцерківського відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Стягувач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки, площею 0,01 га для гаражного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7).

22.01.2025 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-2368 провадження №6/357/7/25 (а.с. 8-10) заяву ОСОБА_1 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено та визнано виконавчий лист №2-2368, що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2010 у справі №2-2368, про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором №378/МКЗЗ/2007-840 від 16.07.2007 в розмірі 999 899,38 гривень та судових витрат в сумі 1970,00 гривень, що разом складає 1 001 869,38 грн, на користь ВАТ «КБ «НАДРА» таким, що не підлягає виконанню.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.10.2024 №400130712 (а.с.7), вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт: номер запису про обтяження 9993857; дата та час державної реєстрації 02.12.2010 11:01:19 реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №718169, 18.11.2010, міський відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; об`єкт обтяження:земельна ділянка, площею 0,01 га для гаражного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:020:0024, власник - ОСОБА_1 , обтяжувач та заявник міський відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 10561901.

Згідно інформаціїї про ВП - спецрозділ (а.с. 16-17), у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №19776206, яке постановою державного виконавця було відкрите 17.06.2010 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2368, виданого 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ Надра» боргу в сумі 1 001 869,38 гривень та в рамках даного виконавчого провадження 17.06.2010 постановою державного виконавця було накладено арешт на належне боржнику майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 .01.08.2014 постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з направленням виконавчого документа до іншого підрозділу державної виконавчої служби.

Також, з інформаціїї про ВП спецрозділ та листа відповіді Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.08.2024 (а.с. 15, 16-21) вбачається, що у Білоцерківського відділі ДВС перебуває відкрите виконавче провадження №60823372, перебували виконавчі провадження №53552804, 53555165, 19776206, 37111845, 46030399, надано постанови про відкриття ВП з ідентифікаторами доступу та витяги з спецрозділу по вказаним виконавчим провадження: 1) виконавче провадження №53552804 було відкрито 10.03.2017 на підставі постанови №46030399, що видана 27.12.2016 БЦ MBДВС ГТУЮ у Київській області, яке 29.03.2018 було закінчено на підставі п. 5.ч. 1 ст. 373акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 26); 2) виконавче провадження №53555165 було відкрито 13.03.2017 на підставі постанови б/н, що видана 26.12.2016 БЦ MBДВС ГТУЮ у Київській області, яке 31.07.2018 було закінчено на підставі п. 2.ч. 1 ст. 373акону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу та 07.03.2025 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 3акону України «Про виконавче провадження», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 22, 23, 34, 25); 3) виконавче провадження №37111845було відкрито 18.03.2013 на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.06.2012 у справі №1003/650/2012, яке 25.02.2014 було закінчено на підставі п. 7ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»,у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу( майно оголошене в розшук не виявлено протягом року), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18, 19); 4) виконавче провадження №46030399 було відкрито 12.01.2015 на підставі виконавчого листа,виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.06.2012 у справі №1003/650/2012, яке 28.12.2016 було закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»,у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу (майно оголошене в розшук не виявлено протягом року), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-21); 5) виконавче провадження №60823372 було відкрито 10.12.2019,на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.06.2012 у справі №1003/650/2012, яке 25.01.2025було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27, 28).

27.03.2025 головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Русланом Прохацьким надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26.02.2025 (а.с. 11-12), з якої вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі ВП 319776206 з примусового виконання виконавчого листа 2-2368, виданого 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ Надра» боргу в сумі 1 001 869,38 гривень, записи про арешт майна ОСОБА_1 не вносились. Крім того, у зв`язку зі знищенням архівних справ, неможливо встановити та однозначно ідентифікувати номер ВП при примусовому виконанні якого накладався арешт на земельну ділянку площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:020:0024. Також зазначив, що в статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», наведені підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини виконавцем, в тому числі в ч. 5 ст. 59 Закону зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скасував арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №718169, від 18.11.2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано законодавцем у розділі VII ЦПК України.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у ст. 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) у разі закінчення виконавчого провадженнязгідно із

статтею 37 цього Закону (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби) повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видавзгідно із статтею 40-1 цьогоЗакону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи

примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Ч. 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення, а виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_3 від 19.11.2024 про зняття арешту, у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень щодо нього, державний виконавець не зняв арешт з нерухомого майна боржника.

За таких обставин, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження`у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою), щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2010 у справі №2-2368/2010, з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ Надра» стягнуто заборгованість за договором кредиту та судові витрати в загальній сумі 1 001 869,38 гривень, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8-10).

Таким чином, виконавчий лист №2-2368, виданий 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2010, є єдиним документом на підставі якого міським відділом ДВС Білоцерківського міського управління юстиції на той час було відкрито ВП №19776206 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК№718169 від 18.11.2010, адже він є найбільш наближеним по даті накладення арешту та станом на дату винесення постанови АК №718169 від 18.11.2010 про накладення арешту, на примусовому виконанні перебував лише виконавчий лист №2-2368, що виданий 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Крім того, як зазначено вище, 17.06.2010 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №19776206, щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2368, виданого 12.05.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та в рамках даного виконавчого провадження 17.06.2010 постановою державного виконавця було накладено арешт на належне боржнику майно, зокрема, на земельну ділянку площею 0,01 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 01.08.2014 постановою державного виконавця виконавче провадження було закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з направленням виконавчого документа до іншого підрозділу державної виконавчої служби.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказала, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2025 у справі №2-2368 провадження №6/357/7/25, визнано виконавчий лист №2-2368, що виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2010 у справі №2-2368, про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором №378/МКЗЗ/2007-840 від 16.07.2007 в розмірі 999 899,38 гривень та судових витрат в сумі 1970,00 гривень, що разом складає 1 001 869,38 грн, на користь ВАТ «КБ «НАДРА» таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором за кредитним договором №378/МКЗЗ/2007-840 від 16.07.2007, яка визначена рішенням суду від 20.04.2010, повністю погашена боржником, а саме відсутня, а зобов`язання визначені кредитним договором припинені.

За таких обставин, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні такого арешту підстави відсутні.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній ситуації відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , зокрема на земельну ділянку на земельну ділянку з кадастровим номером: :06:020:0024, площею 0,0100 га, за адресою: АДРЕСА_1 , унеможливлює у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна та реалізації права власності.

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, що порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном та підлягає захисту, шляхом скасування арешту нерухомого майна, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №718169 від 18.11.2010, міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: бульвар Олександрійський, будинок 94, місто Біла Церква, Київська область, 09113), стягувач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169 від 18.11.2010, на земельну ділянку з кадастровим номером: :06:020:0024, площею 0,0100 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 10561901, у межах примусового виконання виконавчого листа у справі №2-2368, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2010.

Зобов`язати Білоцерківський відділ державної виконавчої служб у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який накладений, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АК №718169 від 18.11.2010, на земельну ділянку з кадастровим номером: :06:020:0024, площею 0,0100 га, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 10561901, у межах примусового виконання виконавчого листа у справі №2-2368, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 12.05.2010.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 26.05.2025.

Суддя: О. В. Бондаренко