Справа № 585/1459/25
Номер провадження 2/585/674/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання Салій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2025 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з останніх безпідставно отримані кошти в розмірі 50000 грн.

Позов мотивовано тим, що 17.01.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами пункту 1 якого відповідачі зобов`язувалися продати позивачу, а остання зобов`язувалась купити у них, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єкт нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами разом із прилеглою земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вони домовилися, що підготовкою та збором (отриманням) документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу будуть займатися відповідачі, договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 31.12.2024 року. Згідно пункту 3 вказаного договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу позивач передала, а відповідачі прийняли гроші в сумі 50000 грн., передачу коштів здійснено готівкою в національній валюті України. Однак, в порушення умов пункту 3 вказаного попереднього договору відповідачами документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу не підготовлено, відповідно договір купівлі-продажу та його нотаріальне посвідчення в строк до 31.12.2024 року та по даний час не проведено. Отже, укладений між позивачем та відповідачами в простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 17.01.2024 року є нікчемним і відповідно не створює будь-яких юридичних наслідків. Таким чином гроші в сумі 50000 грн. відповідачами були отримані без належних правових підстав. 13.03.2025 року позивачем на адресу відповідачів рекомендованим листом №837 було надіслано вимогу від 13.03.2025 року, в якій вона з метою досудового врегулювання спору просила в трьохденний строк з моменту отримання даної вимога повернути кошти в розмірі 50000,00 грн., отримані ними без належних правових підстав. Згідно Трекінгу АТ "Укрпошта", рекомендований лист №837 був отриманий відповідачами 18.03.2025 року, однак був залишений без розгляду та задоволення.

Ухвалою суду від 06 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили факт отримання коштів в сумі 50000 грн. від позивача, однак проти позову заперечували, вказавши, що вони продали будинок, як це всі роблять у селі, і гроші повертати не збираються.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустиміс ть, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що 17.01.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами пункту 1 якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зобов`язувалися продати ОСОБА_4 , а остання зобов`язувалась купити у них, як спадкоємців ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єкт нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами разом із прилеглою земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вони домовилися, що підготовкою та збором (отриманням) документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу будуть займатися відповідачі, договір купівлі-продажу має бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 31.12.2024 року.

Згідно пункту 3 вказаного договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли гроші в сумі 50000 грн., передачу коштів здійснено готівкою в національній валюті України.

Однак, як встановлено судом, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами разом із прилеглою земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , між сторонами укладений не був.

Позивач звернулася до відповідачів з вимогою повернути їй передані грошові кошти, проте відповідачі вимогу не виконали.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що між сторонами виникли не договірні правовідносини, а правовідносини щодо набуття майна без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), що регулюються статтею 1212 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

17.01.2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до п. 3 якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримали 50000 грн. у рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами разом із прилеглою земельною ділянкою, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, зміст попереднього договору свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

При цьому в разі неукладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладався попередній договір, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в пунктах 30 - 34, 38 постанови від 22.08.2018 року у справі № 401/3856/16-ц вбачається, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України). Відповідно до частини першої статі 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Суд апеляційної інстанції встановив, що попередній договір, який підлягав нотаріальному посвідченню, був підписаний сторонами без додержання встановленої законом форми договору. Окрім того, згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, а саме відмову відповідачів від повернення грошових коштів, що останні підвердили у суді, суд приходить до висновку, що сплачена позивачем сума за вказаним договором підлягає поверненню у повному обсязі, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 50000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, з відповідачів необхідно стягнути судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень та сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою складення повного тексту судового рішення є 02 червня 2025 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ