Справа № 182/4431/21
Провадження № 2/0182/813/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.05.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимоги позивачка посилається на те, що вона мала свекруху ОСОБА_5 , яка на праві приватної власності володіла будинком по АДРЕСА_1 , де вона й мешкала. У 2018 році стан здоров`я свекрухи погіршився настільки, що її донька (сестра чоловіка) ОСОБА_6 забрала її до себе в м.Тернівка Дніпропетровської області та належний їй будинок по АДРЕСА_1 залишився без догляду. Тому вони на сімейній нараді прийняли рішення продати вищевказаний житловий будинок. Вони привели в порядок документи на будинок та звернулись до агента з нерухомості агентства «Довіра». За оголошенням у газеті «Сила» та на сайті «ОЛХ» вони знайшли покупця, яким виявився ОСОБА_3 , який є ФОП, займається у м.Марганці обрізкою дерев. Він з родиною подивився будинок і вони домовились по ціні його продажу 8 300 доларів США. ОСОБА_3 дав завдаток у сумі 3 300 доларів США (договір завдатку на її ім`я від 15.12.2018 року) і вона, особисто, отримавши вказані гроші, написала договір передачі завдатку в присутності двох свідків (одну копію з яких віддала ОСОБА_3 , а другу залишила собі). З тих пір, а саме: з 15 грудня 2018 року, ОСОБА_3 зі своєю родиною проживають у вказаному будинку. У квітні 2019 року вони поїхали у м.Тернівку, де 09.04.2019 року було складено нотаріальну довіреність № 193 на купівлю - продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 від ОСОБА_5 на її ім`я, оскільки свекруха дуже погано почувалась і було вирішено, що продажем будинку буде займатись вона. Восени 2019 року вони звернулись до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунова С.О. для оформлення цивільно-правової угоди купівлі - продажу житлового будинку. Однак, покупець - відповідач по справі - заявив, що він ще не назбирав необхідну суму в 5 000 доларів США, щоб розрахуватись за будинок. Порадившись, враховуючи поганий стан свекрухи, яка вже була присмерті, вони сумісно вирішили все ж таки укласти угоду купівлі - продажу будинку, але, на прохання ОСОБА_3 , не вказувати, що він заборгував 5 000 доларів США. Натомість, він в приміщенні нотаріальної контори в присутності працівника з агентства нерухомості ОСОБА_7 власноруч написав розписку, в якій вказав свої анкетні дані « ОСОБА_3 », паспортні дані « НОМЕР_1 », ідентифікаційний код « НОМЕР_2 » та зазначив, що бере в борг гроші в сумі 5 000 (п`ять) тисяч доларів США в рахунок придбання будинку. Після цього, 09.10.2019 року вона (за довіреністю від ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 уклали договір купівлі - продажу житлового будинку, посвідчений нотаріусом Мігуновим С.О. В договорі вони не вказали, що ОСОБА_3 заборгував за будинок 5 000 доларів США, оскільки оговорили цей факт в окремій розписці від 09.10.2019 року. Вказані гроші за договором завдатку ОСОБА_3 був повинен віддати їм у строк до 15.12.2019 року. Проте, під час нотаріального оформлення він попросив пролонгувати цей строк на 3 місяці і зобов`язався віддати гроші до 30.03.2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. При цьому, з відповідачем у них була усна домовленість, що всі документи на будинок (домова книга, технічний паспорт, книжки про сплату комунальних платежів, книжки на лічильники) залишаться у неї до моменту повного розрахунку, після чого вони зобов`язувались віддати всі книжки, документи та зняти з реєстрації ОСОБА_5 . Однак, коли прийшов час віддавати гроші, наприкінці березня 2020 року, відповідач зателефонував та повідомив, що грошей ще не назбирав, тому віддати борг поки не може. Більш того, він повідомив, що, навіть, не має грошей сплатити за комунальні послуги за березень, мотивуючи тим, що настав карантин, введено обмеження в зв`язку з КОВІД-19, і з ним за його роботу не розраховується виконком. У зв`язку з цим, він попросив відстрочку на 2-3 тижні, на що вона погодилась, ввійшовш в його положення. Все це відбувалось усно, в телефонному режимі. Протягом 2-3 тижнів ОСОБА_3 їй не зателефонував та гроші не віддав. Вона сама зателефонувала йому 22.04.2020 року. Однак, відповідач сказав, що грошей не має. 24.04.2020 року відповідач зателефонував їй та спитав, чи можна приїхати, щоб обговорити відстрочку сплати грошей та комунальних послуг, бо розрахуватись він можливості зараз не має. Вона погодилась. Оскільки мова про розрахунки не йшла, вона не просила прийти ніяких свідків, думала, що ОСОБА_3 обговорить з ними час, коли збирається повернути борг. 24 квітня 2020 року, приблизно з 17-30 год. до 18-00 год., ОСОБА_3 прийшов до них в квартиру по АДРЕСА_2 та сказав, що грошей він так і не знайшов, має маленьку дитину, повсюди в Україні карантин, тому запропонував написати ще одну розписку про повернення грошей. Вона в якості свідків при складанні розписки намагалась погукати сусідів, але їх вдома не було, тому вона зателефонувала до агентства «Довіра» до ріелтора Струської Оксани Володимирівни, яка проконсультувала її щодо того, як правильно написати розписку. ОСОБА_3 запропонував написати в розписці про пролонгацію строку розрахунку ще на 2 місяця, при цьому, стверджував, що сплатить 1 % від заборгованості в якості пені за прострочку. Відповідач сказав, що в нього при собі немає жодного особистого документа, який би підтверджував його особу, тому попросив попередні розписки, щоб списати звідти анкетні дані та номер свого паспорту та ІНН. Оскільки між ними були до цього нормальні, довірчі відносини, вона віддала йому попередню розписку, щоб він списав звідти всі необхідні дані. Він сів писати нову розписку, написав її повністю, поставив дату і розпис. Після цього, утримуючи її в руках, спитав: «1% - це 50 доларів США?». І поцікавився, якщо він віддасть гроші протягом тижня, тобто, до 1 травня 2020 року, можна не сплачувати відсотки? Її чоловік пояснив йому, що, якщо він віддасть борг до травневих свят, то може 1 % не сплачувати. Відповідач віддав розписки їй в руки, а потім незадоволеним тоном спитав: «Це що, мені кожен місяць вам потрібно буде сплачувати 50 доларів?? В мене таких грошей немає, в мене мала дитина. Ви мене хочете на бабки вставити?». І після цього висмикнув з її руки обидві розписки і на їх з чоловіком очах їх розірвав та вибіг до туалету зі словами «Обоссаться можно», побув там менше хвилини та втік з квартири. Її чоловік побіг за ним та запитав, коли ж він розрахується? На що ОСОБА_8 жалібним тоном відповів: «Не переймайтеся, обов`язково розрахуюся!». І побіг на вулицю. Вони з чоловіком вийшли на балкон, ОСОБА_3 вже від`їжджав від будинку на автомобілі ВАЗ 2107 вишневого кольору. Чи був він за кермом, чи в якості пасажира, вони не побачили. Коли відповідач поїхав, вона з чоловіком заглянули в туалет і в унітазі знайшли клаптики розписок. Вони зрозуміли, що відповідач викинув дві порвані ним розписки в унітаз та нажав на змив. Проте папір, на якому були написані розписки, був щільним, офісним, а змив працював погано, тому розписки не промились. Вони з чоловіком обережно їх витягли, висушили, розгладили і побачили, що вони майже повністю збереглись. Підпис ОСОБА_3 та основні дані вказаних розписок добре збереглись і їх можна прочитати. Після вищевказаних дій відповідача вона відразу ж зателефонувала ріелтору Струцькій Оксані, описала ситуацію і та порадила не хвилюватись, припустила, що ОСОБА_8 перенервував та порадила перечекати вихідні дні, а в понеділок зателефонувати йому. В понеділок вона передзвонила ОСОБА_3 на мобільний телефон, включивши попередньо диктофон, запитала, що це відбулось і коли він розрахується? На що відповідач сказав, що він їм більше нічого не заборгував, що він розрахувався, а розписки знищені. Тобто, він явно розумів, що розмова записувалась, тому неправдиво, культурно, явно під запис «гнув» свою лінію, що вони розрахувались і розписки порвали. Вона ще раз дзвонила йому, питала в нього, як і коли він з ними розрахувався, на що він відповів, що віддав 2 тисячі доларів США купюрами по 100 доларів США і 90 000 грн. купюрами по 500 грн. Проте, за курсом на 24.04.2020 року по 27,40 грн. за 1 долар США сума 90 000 грн. складала 3 284 долара США. Тобто, за твердженням відповідача, він переплатив 284 долара США, хоча в останній приїзд до них обурювався з приводу переплати 50 доларів кожного простроченого місяця, не дивлячись на те, що сам це й запропонував. До квартири ОСОБА_3 зайшов з пустими руками, в яких був тільки ключ. Ніякого пакету, сумки, барсетки тощо в нього не було. Де ж в цей час могли знаходитись 2 000 доларів США та 90 000 грн. не зрозуміло. Більш того, коли відповідач сплачував завдаток за будинок і вона писала 15.12.2018 року договір передачі завдатку, гроші передавались в присутності свідків. А тут, коли передавались більші за завдаток гроші, відповідач не вимагав, навіть, написати елементарну розписку про отримання ними грошей, а просто розірвав свої розписки. Крім того, виникає питання: чого, якщо він розрахувався за будинок, то не забрав всіх документів технічного характеру, книжки про сплату комунальних послуг, не зачекав, щоб виписали померлу свекруху з будинку? Тобто, все свідчить про те, що ОСОБА_3 не розрахувався навмисно, мав злочинний умисел шахрайським шляхом, зловживаючи їх довірою, заволодіти борговими розписками та знищити їх, заволодівши, таким чином, належними їх родині грошима в сумі 5 000 доларів США, що станом на 24.04.2020 року складало 137 000 (сто тридцять сім тисяч) грн. 19.05.2020 року вона звернулась з заявою про скоєний злочин до Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. Відомості про вказану заяву про скоєння злочину було внесено цього ж дня, 19.05.2021 року, до ЄРДР за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за № 0001394 та до теперішнього часу у справі проводиться досудове слідство, рішення у справі не прийняте. Проте, строки позовної давності спливають, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг (грошові кошти) в сумі 137 000 (сто тридцять сім тисяч) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 370 (одна тисяча триста сімдесят) грн. 00 коп.

В судовому засіданні позивачка викладенні обставини в позовній заяві підтримала та на задоволенні позовних вимог наполягала. Додатково суду пояснила, що відповідач їм здавався порядною людиною. Вони йшли йому на поступки, розуміючи, що під час ковіду роботи не було, в нього маленька дитина, дружина не працювала. Вони його жаліли, кілька разів переносили повне розрахування за будинок.Навіть, в думках не було, що він таке втне. На нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу будинку без повної сплати грошей наполягла саме вона, бо побоялась, що свекруха помре і тоді треба буде чекати, щоб вступити у спадок, бо її довіреність зі смертю свекрухи теж би анулювалась. Тому, вона й запропонувала оформити договір купівлі-продажу, поки свекруха жива, а гроші від відповідача трохи почекати. Тепер про це дуже сильно шкодує, бо відповідач виявився шахраєм і вона поплатилась за свою довірливість. Тільки відповідач, намагаючись не сплачувати кошти за будинок, не розрахував, що папір, на якому він писав розписку, яку намагався знищити, виявися таким щільним, що не промився з одного разу. Тому вони змогли цю порвану розписку витягнути, висушити і склеїти.

Представник позивача Горох О.В. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на думку позивачки та на обставини, викладенні в позовній заяві. Окрім цього, додатково суду пояснив, що обставини, викладені в позові, підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому, доповнив, що відповідач по справі навмисно пошкодив розписку аби уникнути зобов`язання щодо повернення боргу. Тому, вважає, що пред`явленні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач в судовому засіданні проти пред`явлення позовних вимог заперечував, позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити. Додатково зазначив, що в 2018 році він з дружиною вирішили придбати будинок та продивлялись багато варіантів. Коли побачили будинок, який продавала позивачка, вирішили його придбати та запропонували їй 3 300 доларів США одразу, а залишок - протягом року. Вони оформили договір завдатку. При цьому, він позивачці надавав гроші за комунальні послуги, якими вони користувались, оскільки, майже, одразу переїхали до будинку. Домовленість щодо повернення боргу була обговорена і він зобов`язався віддати борг до кінця 2019 року. Через деякий час позивачка зателефонувала йому та сказала, що потрібно укласти договір купівлі-продажу. 09 жовтня 2019 року вони прибули до нотаріуса. Представник позивачки в нотаріальній конторі сказав, що необхідно скласти розписку, оскільки суму боргу він не приніс, бо ще не назбирав. Розписку він писав під диктовку і в ній містився текст про відсотки щодо прострочення. Однак, він відмовився підписувати таку розписку, тому вони її порвали та викинули. Він написав іншу розписку, в якій містилось зазначення щодо повернення боргу до березня 2020 року та сума боргу становила 5 000 доларів США. Договір купівлі-продажу до вищевказаної розписки був укладений і в березні 2020 року сума боргу ним була повернута. Зазначив, що 23 квітня 2020 року він отримав гроші, які одразу ж віддав позивачці, а та віддала йому розписку, яку він і порвав, викинувши в унітаз. Позивачка по справі пообіцяла йому, що через 2 дні віддасть всю технічну документацію на будинок, однак, документи в зазначений терміну не віддала. Наполягає на тому, що вся сума боргу за купівлю будинку ним була сплачена, навіть, в більшому розмірі, оскільки він переплатив 200 доларів США за один місяць прострочення.

Представник відповідача Перевертайло Л.Т. в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги також не визнала. Доповнила, що розписка є тим доказом, який свідчить про передачу позики або речей, а її довіритель нічого від позивачки не отримував.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Судом встановлено, що сторона позивача вважає, що відносини, які склались з відповідачем, регулюються 1047 ЦК України. Позивачка вказує, що між нею та відповідачем по справі було укладено договір позики на суму 5 000 доларів США, яка, на її думку, повинна була бути гарантом майбутньої угоди щодо купівлі-продажу житлового будинку (а.с.8). При цьому, у відповідності до поданої розписки, яка міститься в матеріалах справи, кінцевий строк повернення суми боргу не зазначено, проте, розписка відповідачем була навмисно пошкоджена, тому долучена до матерів справи у вигляді її з часток, які були складені після того, як розписка була порвана відповідачем. Стороною відповідача факт складання розписки та її пошкодження (намагання знищити) в судовому засіданні не заперечувався, проте, позовні вимоги не визнали, посилаючись на той факт, що сума боргу, яка була зазначена в розписці, позивачці відповідачем повернута. Тому підстави щодо стягнення суми боргу в примусовому порядку відсутні.

Суд, при встановленні усіх обставин, на підставі поданого позивачкою клопотання, допитав свідків, оскільки відповідачем стверджувалось, що сума боргу сплачена ним в повному обсязі, однак, будь-яких доказів на підтвердження цього факту надано не було.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивачці доводиться чоловіком. На сімейній нараді вони вирішили продати будинок його матері, яку забрала до себе його сестра. Його мати уповноважила його дружину на вчинення усіх нотаріальних дій щодо продажу будинку, оскільки дружина мала на це більше часу, ніж він. Восени 2018 року відповідач, оглянувши житловий будинок, виявив бажання його придбати, проте, повідомив, що всієї суми коштів він не має. Тому вони домовились, що 3 000 долів США він віддасть одразу, а решту 5 000 доларів США - через рік. При цьому, при даній домовленості були присутні свідки. Відповідач віддав їм 3 000 доларів США й одразу переїхав жити в будинок. Оскільки відповідач з сім`єю й так вже проживав в будинку його матері, вони вирішили укласти договір купівлі-продажу будинку, бо мати була вже дуже слаба. В нотаріальній конторі відповідач склав розписку про повернення залишку боргу в строк 30 березня 2020 року. Однак, коли строк повернення боргу почав добігати до кінця, відповідач зателефонував його дружині та попросив зустрітись. Під час зустрічі в них вдома відповідач поросив переукласти розписку з іншим терміном повернення боргу, оскільки на той час не мав коштів та просив відстрочити борг. Вони, з огляду на його матеріальне становище, його малолітню дружину та інші обставини, про які він їм розповідав, дійшли домовленості про складання іншої розписки з іншим терміном повернення боргу. Відповідач попросив оригінал попередньої розписки для того, щоб вписати свої паспортні дані до нової розписки, оскільки свої документи при собі не мав. Дружина віддала йому його попередню розписку, яку він одразу ж порвав та побіг до туалету, намагаючись знищити, викинувши в унітаз та промивши. Після цього одразу ж вибіг з квартири. На запитання йому в слід щодо повернення боргу, відповідач відповів, що віддасть. Вони з дружиною зайшли до туалету та побачили, що оригінал розписки порваний і знаходиться в унітазі. Розписка не промилась лише тому, що в них погано змивається унітаз і папір розписки достатньо щільний. Вони дістали та просушили розписку і як доказ долучили до матеріалів справи вже склеєну. Вони з дружиною нормальні люди і до останнього довіряли відповідачу, жаліли його, намагались знайти виправдання його діями, але все, що він вчинив, свідчить лише про факт ухилення його від виконання зобов`язання з повернення боргу за будинок його матері, яка вже померла.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засідання суду пояснив, що в своїй роботі займається питаннями нерухомості та надає консультативні послуги. З приводу даної ситуації зазначає? що до нього звернулась ОСОБА_10 , яка попросила підготувати документи для продажу житлового будинку. Коли з`явився покупець на житловий будинок, позивачка та відповідач по справі прибули до нотаріуса, куди прибув і він. Під час вчинення правочину, відповідач повідомив, що всієї суми за купівлю будинку він не має. При цьому, повідомив, що погоджується на відстрочку. Тому, там же в нотаріальній конторі склав розписку, в якій власноручно зазначив суму боргу в розмірі 5 000 доларів США. З впевненістю стверджує, що дана розписка була складена в його присутності без будь-якого примусу відносно відповідача. Через деякий час йому зателефонувала позивачка по справі та повідомила, що відповідач вчинив протиправні дії, порвавши вищевказану розписку. Уточнює, що розписка була складена відповідачем під його диктовку, проте, він не був присутній при безпосередній передачі коштів. В судовому засіданні, оглянувши розписку, надану позивачкою до суду в якості доказу, підтвердив, що це саме та розписка, яку склав відповідач в нотаріальній конторі під його диктовку.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є ріелтором. До неї звернулись клієнти щодо продажу будинку. Позивача та відповідач по справі прибули до неї. Після огляду усіх документів, виявилось, що деякі з документів слід привести у відповідність до вимог чинного законодавства. Пам`ятає, що продаж будинку повинен був здійснюватись за суму в розмірі 8 800 доларів США, а після торгу з відповідачем по справі, позивачка суму зменшила до 8 300 доларів США. Крім того, відповідач просив надати йому відстрочку для повернення всієї суми боргу, посилаючись на ту обставину, що має вагітну дружину. В жовтні 2019 року всі документи на продаж будинку були готові, тому, з огляду на те, що відповідач не мав повної суми за будинок, а позивачка вирішила все одно укласти з ним договір купівлі-продажу, вона порадила позивачці вимагати від відповідача розписку на залишок від суми боргу за будинок. Згодом, як стало їй відомо зі слів позивачки, відповідач прибув до помешкання позивачки з наміром віддати залишок боргу, але вчинив протиправні дії та порвав розписку. Вона порадила позивачці почекати, можливо, відповідач одумається та прийме зважене рішення про повернення боргу. Однак, їй достеменно відомо, що відповідач суму боргу так і не повернув.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що відповідачу доводиться дружиною. В 2018 році вони вирішили придбати будинок, оскільки власного житла не мали. Коли вони оглянули будинок, який продавала позивачка по справі, то їх все влаштувало і вони погодились на його придбання. Однак, повної суми вартості будинку вони не мали. Тому, домовились, що одразу сплатять суму в розмірі 3 300 доларів США, а залишок в 5 000 доларів США віддадуть протягом року. Сума боргу ними була повернута 23 квітня 2020 року, але доказів на підтвердження даних вимог вона не має. При безпосередній передачі коштів її чоловіком вона присутньою не була. Про те, що чоловік віддав гроші позивачці, знає з його слів. Договір купівлі-продажу був укладений ще до передачі другої суми коштів за будинок, оскільки саме позивачка була ініціатором укладання договору купівлі-продажу. Знає, що її чоловік написав позивачці розписку про борг, але текст розписки не бачила та на момент складання розписки знає, що сума коштів за будинок була віддана позивачці в розмірі 3 300 доларів США, а решту 5 000 доларів США була повернута її чоловіком в 2020 році, оскільки її чоловік вдома взяв 2 000 доларів США та повинен був залишок зняти в банкоматі чи в банку. Повторно зазначила, що при безпосередній передачі позивачці коштів в розмірі 5000 доларів США її чоловіком присутня не була.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше, ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Також, відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, з викладених обставин, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом, що знайшли підтвердження в судовому засіданні, шляхом дослідження доказів та показань свідків, відповідач домовленості з позивачкою не дотримався та умови договору не виконав. Будь-які посилання відповідача на обставини щодо невизнання позову носять суто формальний характер і належні та допустимі докази спростування позовних вимог, які свідчили б про те, що зобов`язання ним виконані, відповідачем до суду надані не були.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал договору позики, який відповідач намагався знищити, тому ці обставини, з урахуванням вимог ст.545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_3 боргового зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань, взятих на себе, відповідно до договору позики, добровільно суму заборгованості не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 137 000 грн. 00 коп., тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 370 грн. 00 коп., сплачені при подачі позову до суду, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 137 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений нею при поданні позову до суду, в розмірі 1 370 грн. 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал