УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до пред`явлення позову звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити зазоди забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 20 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний шлюб. В шлюбі був набутий будинок АДРЕСА_1 , який є спільним сумісним майном подружжя. Зазначена квартира придбана у шлюбі, що підтверджується інформаційною довідкою з єдиного реєстру нерухомого майна. У заявника є підстави вважати, що вказаний будинок без його згоди може бути відчужений на користь третіх осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини, суд приходить до наступного.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

В обґрунтування заявлених вимог про необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає, що 20 травня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний шлюб. В спільному шлюбі набутий будинок АДРЕСА_1 , який є спільним сумісним майном. Заявник також в своїй заяві зазначає наступне : «зазначена квартира придбана у шлюбі, що підтверджується інформаційною довідкою з єдиного реєстру нерухомого майна».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Заявник в своїй заяві зазначає, що у нього підстави вважати , що будинок без згоди заявника може бути відчужений на користь третіх осіб та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим реалізацію законних прав на володіння та розпорядження майном.

Разом з тим, заявником не надано жодного доказу на підтвердження доводів останнього щодо наявності вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.6 ст.13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

В постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17, Провадження № 61-16044св18 зазначено:

«Як свідчить тлумачення статей 149, 150 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині першій статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Однак, зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається які позовні вимоги заявник має намір викласти при зверненні з позовом до суду, а тому не можливо встановити предмет позову. Крім того, навіть про намір заявника звернутись до суду з позовом у заяві не зазначено.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №428555504 сформованої 26 травня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 2/5 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 3/5 частини вказаного будинку належать ОСОБА_3 .

Проте, заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на весь будинок, у тому числі і на ту частину, що належить третій особі.

Разом з тим, заявником до заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний (набутий) за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 та він є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки до заяви заявником надано лише копію свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 20 травня 2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Жодних доказів перебування заявника в зарестрованому шлюбі з ОСОБА_2 станом на момент реєстрації права власності останньої на 2/5 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали заяви не містять.

Крім того, заявником не надано і матеріали заяви не містять доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 наміру відчуження належних їй на праві власності; на користь третіх осіб в тому числі не надано доказів вчинення останньою підготовчих дій до реалізації вказаного нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 43, 49, 76-81, 83, 89, 95, 149-151, 153, 260, 261, 263, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені ст. 353 355 ЦПК України.

Суддя О.М. Борєйко