ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року місто Київ

Справа № 758/10522/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5399/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О. В., суддів: Соколової В.В., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року (ухвалене у складі судді Захарчук С.С.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних та 3 % річних

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») звернулося до суду із цим позовом до ОСОБА_1 у якому, з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог (а. с. 70), просило стягнути з відповідача на свою користь:

- заборгованістьза житлово-комунальні послуги за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року у розмірі 13 834, 88 грн;

- інфляційні втрати в розмірі 1 559, 38 грн та 3% річних у розмірі 777, 34 грн за період з грудня 2016 року по 23 лютого 2022 року.

А всього: 16 171,60 грн.

На обґрунтування позову зазначено, що відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 03.09.2015 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

01.02.2016 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

25.11.2016 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Свої зобов`язання по оплаті послуг, наданих позивачем, ОСОБА_1 виконує неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Подільський районний суд міста Києва заочним рішенням від 16 квітня 2024 року позов задовольнив.

Стягнув зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 13 834,88 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 559,38 грн та 3% річних у розмірі 777,34 грн.

Стягнув зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» 2 102 грн судового збору.

Подільський районний суд міста Києва ухвалою від 11 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року залишив без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив обставини, які мають значення для справи, зокрема і розміру спожитої теплової енергії відповідачем, а також порушив норми процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Скаржник зазначає, що:

- відповідач не отримував повісток за фактичною адресою проживання, яка була встановлена судом, а тому не був поінформований про судовий розгляд і не міг надати відзив на позов. Натомість суд безпідставно вважав, що відповідача було повідомлено належним чином, оскільки повістки відправлялися на іншу адресу;

- суд першої інстанції не перевірив реальні обсяги надання та споживання теплової енергії, зокрема 2,101 Гкал у грудні 2016 року, що є більшою кількістю порівняно з іншими місяцями, а позивач не надав обґрунтованого розрахунку боргу, зокрема не підтвердив документально, що послуги в таких обсягах реально надавалися, а відповідач їх реально спожив;

- суд не взяв до уваги платіжні документи відповідача, які підтверджували відсутність значної частини боргу в розмірі 7 431,06 грн;

- суд безпідставно не призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, унаслідок чого відповідач був позбавлений можливості повноцінно захищатися (заявляти клопотання, витребувати докази від позивача);

- значна частина вимог позивача (за 2016 - вересень 2017 року) підпадає під трирічний строк позовної давності, проте суд цього не врахував і не застосував наслідки спливу строку позовної давності;

- у квитанціях за травень 2019 року та квітень 2021 року показники лічильника теплової енергії не змінювалися, проте позивач нараховував плату за опалення. До того ж у весняні місяці система опалення взагалі не працювала через теплу погоду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Полтавська Н.В. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з підстав необґрунтованості викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, зменшити розмір стягнутих із неї коштів до 1 371,93 грн, що є заборгованістю за опалення та абонентське обслуговування.

Представник позивача - Полтавська Н.В. проти апеляційної скарги заперечувала в повному обсязі, просила її відхили з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Пояснила суду, що квитанції про оплату відповідачем житлово-комунальних послуг за березень, квітень та червень 2023 року є оплотами за поточні послуги, оскільки в них не вказано призначення платежу, а тому не враховані у розрахунку заборгованості.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що відповідно до акту приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 03.09.2015 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.19).

01.02.2016 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - Договір № 1) (а.с.20-22).

Відповідно до п. 1 Договору № 1 предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 3 Договору № 1 розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього Договору становить 4 грн 71 коп. з ПДВ за один квадратний метр загальної площі квартири.

Відповідно до п. 5 Договору № 1 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з пп. 1 п. 11 Договору № 1 споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим Договором строк.

25.11.2016 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Договір № 2) (а.с. 33).

Відповідно до п. 1 Договору № 2 виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені цим Договором.

Згідно з п. 9 Договору № 2 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. п. 1 п. 16 Договору № 2 споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений Договором строк.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року складає 16 171 грн 60 коп., з яких: 13 834 грн 88 коп. заборгованість за житлово-комунальні послуги, 1 559 грн 38 коп. інфляційні втрати, 777 грн 34 коп. 3% річні (а.с.74-75).

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення сторін, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Межі апеляційного розгляду

За приписами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Із ухвали Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2021 року вбачається, що суд постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначив дату та час судового засідання для розгляду справи (т. 1 а. с. 51).

Таким чином суд зобов`язаний був повідомляти учасників справи про дату, час та місце судового розгляду в порядку, визначеному статтею 128 ЦПК України.

Одним із доводів апеляційної скарги є розгляд справи за відсутності відповідача, якого не було повідомлено належним чином про дату, час і місце засідання суду.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA»).

Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється статтею 128 ЦПК України.

Згідно з вимогами частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14818183 від 11.05.2021 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 50 зворот).

Незважаючи на цю обставину, усі поштові відправлення на ім`я ОСОБА_1 відправлялися за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 53, 64, 80а, 81, 85, 87-88, 91).

За таких обставин колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про розгляд справи без належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року з ухваленням нового судового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У цій справі позивач звернувся до суду із позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважаючи, що відповідач неналежним чином виконує свої обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 91 кв.м. (а. с. 19).

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Таким чином, ОСОБА_1 в силу закону зобов`язана утримувати свою квартиру, а також прибудинкову територію будинку, у якому знаходиться її квартира.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі - в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 1875).

Статтею 1 Закону № 1875 визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3 Закону № 1875).

За приписами статті 19 Закону № 1875 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до акта приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 03.09.2015 ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

01.02.2016 між ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1 (а.с.20-22), 25.11.2016 - Договір № 2 (а.с. 33).

За умовами цих договорів позивач зобов`язаний був надавати послуги з утримання будників і споруд та прибудинкових території у будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира позивача, а також послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідач, у свою чергу, зобов`язаний був своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договорами.

Відповідний обов`язок споживача ЖКП також передбачений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875.

Згідно з пунктом 3 Договору № 1 розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього Договору становить 4,71 грн за 1 квадратний метр загальної площі квартири.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі за поточний місяць вносяться до 1-го числа місяці, що настає за розрахунковим (пункт 5 Договору № 1).

Відповідно до підпункту 5 пункту 12 Договору № 1 виконавець має право вносити за погодженням із споживачем у Договір зміни, що впливають на розмірі плати за послуги.

Згідно з пунктом 5 Договору № 2 тарифи за послуги на моент укладення Договору становлять: 1) з централізщованого постачання гарячої води 78,2 грн за куб. метр з ПДВ; 2) з централізованого опалення 1198,56 грн за 1 Гкал з ПДВ; за повірку квартирного лічильника теплової енергії в місяць (1 прилад) 34,96 грн.

Розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору становить - згідно показників засобів обліку (пункт 6 Договору № 2).

Як вбачається в пункті 4 Договору № 2 перші показники двох лічильників обліку гарячої води та лічильника теплової енергії зазначені «0».

Розрахунковим періодом є календарний місяць, платежі за поточний місяць вносяться до 1-го числа місяці, що настає за розрахунковим (пункт 9 Договору № 2).

Позивач просить стягнути основну заборгованість за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року.

Відповідач, визнаючи свій обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг та частково - законність вимог позивача, в апеляційній скарзі заявила про застосування наслідків спливу позовної давності до вересня 2017 року.

Вирішуючи вказану заяву суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням ст. 625 ЦК України не належать до тих, для яких законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач звернувся до суду у вересня 2020 року, із вимогами про стягнення заборгованості за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року.

Відповідач просила застосувати позовну давність до вимог за період з 2016 року по вересень 2017 року.

Заперечуючи проти такої заяви позивач указував, що перебіг позовної давності переривався вчиненням відповідачем дії, що свідчать про визнання нею свого боргу - сплачував заборгованість.

Проте із такими доводами позивача погодитися неможливо враховуючи таке.

У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6- 1457цс16 зазначено, що «відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини 3 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №761/12553/15-ц.

Відповідач наголошувала, що вона не визнає боргу в розмірі 3 106,18 грн за грудень 2016 року.

Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, колегія суддів установила, що відповідач дійсно не вчиняв будь-яких дій щодо погашення вказаної заборгованості, оскільки залишкова заборгованість після кожного місяця мастила або рівно таку, або більшу частину такої заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про неможливість встановлення цієї обставини з підстав відсутності у призначенні платежів відповідача вказівок про те, що кошти сплачуються за поточну, а не попередню заборгованість, оскільки така позиція є суперечливою у контексті інших заяв позивача, який із цих же підстав вважав неналежними оплати відповідача після лютого 2023 року в рахунок погашення утвореної заборгованості та зараховував їх у рахунок поточних оплат.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 3 106,18 грн за грудень 2016 року з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Щодо іншої частини заборгованості в розмірі 10 727,82 грн.

У суді апеляційної інстанції з метою встановлення дійсних обставин справи та ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі, у судовому засіданні 08 квітня 2025 року було оголошено перерву для надання сторонами належних розрахунків щодо заборгованості з урахуванням доводів апеляційної скарги та інших встановлених обставин справи.

На виконання вимог суду сторони надали оновленні пояснення по справі, а відповідач - власний розрахунок заборгованості.

Дослідивши розрахунок позивача, долучений до заяви про збільшення позовних вимог, та відповідача, поданий у суд апеляційної інстанції, колегія суддів установила таке.

Розрахунок відповідача в цілому відповідає розрахунку позивача, а в окремих випадках є більш точним, зокрема щодо нарахування вартості за постачання гарячої води в червні 2019 року в розмірі 619,32 грн, яка позивачем помилково включена в рахунок плати за повірку лічильників; щодо нарахування за опалення за лютий 2023 року в розмірі 569,23 грн. Водночас відповідачем у своєму розрахунку не враховано вартість послуг за гаряче водопостачання за листопад 2020 року в розмірі 1 341,86 грн.

Окрім цього, кожен розрахунок містить у собі неузгодженості в частині визначення сумарного обсягу зобов`язань відповідача, хоча підсумок щодо обсягу сплачених відповідачем коштів однаковий в обох розрахунках (за виключенням неврахування позивачем оплат відповідача після лютого 2023 року).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність врахування в рахунок погашення заборгованості відповідачки її оплати за березень 2023 року в розмірі 2 477,02 грн (т. 1 а. с. 150), за квітень 2023 року в розмірі 1 238,51 грн (т. 1 а. с. 151) та за червень 2023 року в розмірі 3 715,53 грн (т. 1 а. с. 152) та залишення іншої частини заборгованості без змін. Загальна сума неврахованих позивачем оплат відповідача становить 7 431,06 грн.

Доводи позивача, що суд не має зменшувати заборгованість на вказані суми оскільки у квитанціях не зазначено призначення платежу та вони зараховані як оплати за поточний місяць, за які вони сплачені, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Відповідачка подаючи вказані квитанції до суду визначилася із призначенням платежу, попросивши зарахувати їх як погашення заборгованості за спірний період.

Разом із цим, позивач має право зробити перерахунок заборгованості за ті місяці, за які він зарахував відповідні оплати.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування позивачем плати за опалення при незмінності показників лічильники, оскільки як вбачається із показників лічильника по квартирі відповідача, дійсно, у травні та листопаді 2019 року, квітні 2020, 2021 та 2022 років та у листопаді 2022 року показники квартирного лічильника відповідача не змінювалися.

Разом із цим колегія суддів звертає увагу відповідача, що виставлення йому рахунків за опалення у вказані періоди відбувалося не за опалення його квартири, про що свідчить незмінність показників квартирного лічильника, а будинку в цілому з метою належного утримання.

Указана обставина розуміється відповідачем, про що свідчить зазначення в його розрахунку відповідних оплат у стовбці «опалення коридор».

Доводи відповідача про відсутність необхідності у такому опаленні через теплу погоду є неспроможними та ґрунтуються на власному баченні відповідачем порядку утримання будинку в належному стані.

Таким чином, не погашена заборгованість відповідача перед позивачем за період з жовтня 2017 року по лютий 2023 року становить 3 296,76 грн (10 727,82 грн - 7 431,06 грн).

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів установила, що головну основу нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за вказаний позивачем період становить заборгованість у розмірі 3 106,18 грн за грудень 2016 року, у задоволенні якої суд відмовив. Правові підстави для стягнення відповідальності в порядку ст. 625 ЦК України на заборгованість, у стягненні якої відмовлено - відсутні.

При цьому, 3 % річних за вказаний період становлять 517,51 грн, а інфляційні втрати 1688,41 грн, оскільки період неповернення такої заборгованості становить більше 5 років (із січня 2017 року по 23 лютого 2022 року).

Суд установив, що позивачем заявлено 3 % річних у розмірі 777,34 грн. Таким чином, до стягнення підлягає сума в розмірі 259,83 грн (777,34 грн - 517,51 грн).

Інфляційних втрат позивач заявив на суму 1 559,38 грн, що менше ніж інфляція на суму боргу, у задоволенні якої відмовлено, а тому в цій частині в позові необхідно відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів установила, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, яку належним чином не було повідомлено про дату, час та місце засідання суду, апеляційна скарга обґрунтована у тому числі такою підставою, а тому заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року в розмірі 3296,76 грн та 3 % річних за період з січня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 259,83 грн.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 22 % (3 556,60 грн / 16 171,60 грн * 100%), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви (т. 1 а. с. 39) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 462,44 грн (2 102 грн * 22 %).

Водночас із позивача на користь відповідача належить стягнути сплачений нею судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення (т. 1 а. с. 153) та апеляційної скарги (т. 1 а. с. 201) пропорційно розміру незадоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2439,84 грн (3128 грн * 78 %).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, суд зобов`язує позивача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю в розмірі 1 977,40 грн (2 439,84 грн - 462,44 грн) відповідачу.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних та 3 % річних - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»:

- заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2016 року по лютий 2023 року в розмірі 3 296,76 грн;

- 3 % річних за період з січня 2017 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 259,83 грн.

А всього 3 556,60 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 977,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (), вул. Єлизавети Чавдар, буд. 3, м. Київ, 02072, e-mail: .

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), АДРЕСА_5 , тел.: НОМЕР_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.В. Соколова

О.І. Шкоріна