Провадження №: 2-др/755/49/25
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
"28" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді - Марфіної Н.В.,
за участі секретаря - Лазоришин А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяви представників сторін про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: садовий будинок АДРЕСА_1 садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»; земельну ділянку, загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :03:001:0273, що знаходиться у Запорізькій області, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт»; земельну ділянку, загальною площею 0,0487 га з кадастровим номером :03:001:0438, що знаходиться у Запорізькій області, Запорізький район, с/рада Володимирівська, «Лаванда» садівниче товариство робочих та службовців Запорізького РМСУ тресту «Укркольорметремонт». В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу AUDI А4, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , в сумі 197835 (сто дев`яносто сім тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу AUDI Q7, 2012 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , в сумі 335422 (триста тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 73 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину спільних коштів, які були витрачені не в інтересах сім`ї на придбання автомобіля «Мазда», 2008 року виписку, який 16.11.2021 року був зареєстрований за ОСОБА_3 , в сумі 2356 (дві тисячі триста п`ятдесят шість) доларів 81 цент США. В інших частинах первісного та зустрічного позовів відмовлено.

20.03.2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення, у якій представник просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 112820,00 грн.

Вимоги заяви мотивовано тим, що на замовлення ОСОБА_1 було проведено та оплачено ним наступні експертизи: Транспортно-товарознавча експертиза (висновок експерта № 1-19/12 від 19.12.2023) з оплатою в сумі 8900 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 245969204 від 18.12.2023 відповідно до рахунку № 1-29/11 від 29 листопада 2023 року; Судова будівельно-технічна експертиза (висновок експерта №21-05-2023 від 25.05.2023 року) з оплатою в сумі 15000 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 207804819 від 19.05.2023 року відповідно до рахунку №2305-58 від 19 травня 2023 року; Судова будівельно-технічна експертиза (висновок експерта №22-06-2023 від 20.06.2023 року) з оплатою в сумі 23000 грн., що підтверджується банківською квитанцією № 211014199 від 07.06.2023 року відповідно до рахунку №2306-71 від 06 червня 2023 року. Загальна сума проведених експертиз становить: 46900 грн. 00 коп. Також при ухваленні рішення судом не було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , сплачений ним судовий збір при поданні позовної заяви, який становить 13420 грн. 00 коп. Загальний розмір судових витрат, які понесені позивачем ОСОБА_1 становить 112820 грн. 00 коп., що включає в себе: Судовий збір 13420 грн; Проведення експертиз 46900 грн. 00 коп.; Витрати на професійну правничу допомогу 52 500 грн.

22.03.2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 про ухвалення у справі додаткового рішення, у якій представник просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 293400,00 грн.

Вимоги заяви мотивовано тим, що під час розгляду справи ОСОБА_2 було додано до матеріалів справи докази оплати проведення будівельно-технічної експертизи на суму 27000,00 грн. і ухвалюючи рішення суд надав перевагу висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, яка була здійснена на замовлення ОСОБА_2 . Крім того, вартість правничої допомоги становить 257300,00 грн. (62 години). 6100,00 грн. становлять витрати за надані послуги ТОВ «Оціночна компанія ТРК ГРУП» (звіт про оцінку кв. АДРЕСА_2 ; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки :03:001.0273; звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки .03.001.04387). 3000,00 грн. становлять витрати за надані послуги судового експерта Куліш О.В. з визначення середньої ринкової вартості автомобілів AUDI Q7, 2012 р.в., AUDI А4, 2011 р.в. Загальна сума судових витрат становить 293400,00 грн. Представник вказує, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його позовних вимог на 97,17%.

12.05.2025 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_1 на заяву сторони ОСОБА_2 про ухвалення у справі додаткового рішення, у яких представник просить відмовити у задоволенні відповідної заяви посилаючись на те, що за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, суд може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Крім того, до заяви представника Слєпухи О.С. про ухвалення додаткового рішення не було додано документів, які свідчать про оплату ОСОБА_2 гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) на суму 238275 грн. 00 коп. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Виходячи зі змісту норм статей 2, 11 ЦПК України, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права. Заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку сторони ОСОБА_1 , розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 293400,00 грн., зважаючи на положення статті 141 ЦПК України, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із роботою виконаною адвокатом. При визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи також фінансовий стан обох сторін. Відповідно до змісту статті 28 Правил адвокатської етики, адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. На відповідача не може бути покладено надмірний розмір витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було визнано дві позовних вимоги щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частини транспортного засобу AUDI.

13.05.2025 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_2 на заяву сторони ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення, у яких представник просить відмовити у задоволенні відповідної заяви в частині стягнення судового збору та витрат на проведення двох судових будівельно-технічних експертиз, а стосовно витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи та на професійну правничу допомогу задовольнити частково пропорційно до 2,83% задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , або ж залишити такі вимоги взагалі без задоволення. У запереченнях представник посилається на те, що у рішенні зазначено, що здійснюючи розподіл судових витрат сторін щодо сплати судових зборів у відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність звільнення сторін від сплати одна одній взаємних судових витрат по оплаті судових зборів, оскільки вони є рівними сумами у зв`язку із частковим задоволенням обох позовів, отже питання розподілу судового збору вже вирішено судом. Первісна позовна заява ОСОБА_1 не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а містить лише таблицю, у якій зазначені «Види судових витрат» та «Розмір», який вочевидь містить ціни на адвокатські послуги, в тому числі і у суді апеляційної, і касаційної інстанцій. Суд не враховував як доказ при винесенні рішення по суті висновок експерта №22-06-2023 від 20.06.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, наданий ОСОБА_1 , та віддав перевагу висновку експерта №3419 від 05.10.2023 року, наданому ОСОБА_2 . Крім того, вимоги ОСОБА_1 розмір яких обґрунтовувався зазначеним висновком експерта, не були задоволені судом. Висновок експерта №21-05-2023 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 25.05.2023 року, наданий ОСОБА_1 , також не був врахований судом при ухваленні рішення і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , розмір яких обґрунтовувався зазначеним висновком, було відмовлено. Витрати ОСОБА_1 у розмірі 8900 грн. за проведення транспортно-товарознавчої експертизи (висновок експерта № 1-19/12 від 19.12.2023) сторона ОСОБА_2 вважає завищеними з огляду на те, що за проведення 2 аналогічних експертиз судовим експертом Кулішом О.В. на замовлення ОСОБА_2 з метою встановлення середньої ринкової вартості автомобілів AUDI Q7, 2012 p. в., AUDI A4, 2011 р. в., ОСОБА_2 заплатила 1500,00 грн. за кожну експертизу. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог на суму 3362385,38 грн, що складає 97,17 % його вимог та задоволено лише 2,83% позовних вимог ОСОБА_1 , тож у разі задоволення інших судових витрат (а саме витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи та витрат на правничу допомогу), заявлених представником ОСОБА_1 їх розмір складатиме 2,83% від заявлених, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 . Під час розгляду справи мало місце безпідставне завищення ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_2 (три безпідставні заяви про збільшення позовних вимог). Подання ОСОБА_1 в особі його представника явно необґрунтованих заяв про збільшення розміру позовних вимог, а також витребування додаткових доказів по рахунках ОСОБА_2 , дослідження протягом декількох годин у судовому засіданні руху коштів по рахунках ОСОБА_2 за час перебування сторін у шлюбі, свідчить про безпідставне твердження стороною позивача за первісним позовом обставин нібито витрачання коштів не в інтересах сім`ї, що призвело до штучного затягування розгляду справи. При цьому, ОСОБА_1 не надано належних і беззаперечних доказів використання ОСОБА_2 коштів, які знаходилися на її рахунку, у своїх особистих цілях або не в інтересах сім`ї.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала вимоги своєї заяви про ухвалення у справі додаткового рішення та заперечує проти заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення з підстав викладених у заяві сторони ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та письмових запереченнях на заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення у справі додаткового рішення.

ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не з`явились, 24.05.2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його представника.

Суд, вивчивши зміст заяв представників сторін про ухвалення у справі додаткового рішення, вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та у їх взаємозв`язку і сукупності, приходить до наступного висновку.

Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 141 ЦПК України встановлене наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У своєму рішенні від 17.03.2025 року суд здійснюючи розподіл судових витрат сторін на сплату судових зборів понесених сторонами за первісним та зустрічним позовом зазначив наступне: «Здійснюючи розподіл судових витрат сторін щодо сплати судових зборів, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, ураховує, що первісний та зустрічний позов задоволенні частково та здійснюючи зустрічне зарахування судових зборів у відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність звільнення сторін від сплати одна одній взаємних судових витрат по оплаті судових зборів, оскільки вони є рівними сумами у зв`язку із частковим задоволенням обох позовів».

Отже, суд здійснив зарахування судових зборів сторін та звільнив їх від сплати одна одній сум взаємних судових зборів, тому вимоги представника ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 13420,00 грн. задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, суд вирішуючи заяви представників про ухвалення у справі додаткового рішення, не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_2 на розраховану представником пропорційність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки ухвалюючи у справі рішення суд виходив з положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України і відповідно вважав, що позови обох сторін задоволені в рівних частинах.

Виходити із інших розрахунків при ухваленні у справі додаткового рішення суд права не має, адже таке суперечитиме змісту основного судового акту у справі.

Стосовно вимог сторони ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення двох судових будівельно-технічних експертиз в загальній сумі 38000,00 грн., суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

У своєму первісному позові ОСОБА_1 просив, зокрема: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт (невід`ємних поліпшень) квартири АДРЕСА_3 в сумі 879691,24 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь частину вартості проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 в сумі 509889,29 грн.

На підтвердження вказаних позовних вимог, сторона ОСОБА_1 надала суду висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №22-06-2023 від 20.06.2023 року та висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №21-05-2023 від 25.05.2023 року.

Разом з цим, рішенням суду у задоволенні зазначених вище вимог ОСОБА_1 було відмовлено, відповідно ОСОБА_1 не має права на відшкодування йому стороною ОСОБА_2 його витрат на проведення зазначених експертиз.

Стосовно вимог сторони ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи №1-19/12 від 19.12.2023 року в сумі 8900,00 грн., суд вважає, що такі вимоги підлягають до задоволення.

У рішенні суду вказане наступне: «Згідно висновку експертного дослідження №01-13/09 від 13.09.2023 року проведеного на замовлення сторони ОСОБА_2 середня ринкова вартість транспортного засобу AUDI Q7, 2012 р.в., VIN: НОМЕР_2 , тип - легковий, паливо - дизельне, об`єм двигуна - 2967 см.куб, привід - повний, у цінах станом на дату розрахунку, 13.09.2023 року, становить 978210,00 грн. Згідно висновку експерта №1-19/12 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 19.12.2023 року, яка була проведена на замовлення сторони ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_3 , станом на час проведення дослідження складає 710845,45 грн. Надаючи оцінку обом наведеним висновкам експертизи щодо вартості автомобіля AUDI Q7 суд вважає, що експертиза проведена за замовленням ОСОБА_1 є найбільш прийнятною для її застосування при вирішення спірних правовідносин, оскільки надає ринкову вартість конкретного транспортного засобу, який був безпосередньо оглянутий експертом, а не середню ринкову вартість аналогічного ТЗ, як про це вказано у висновку експерта, складеному на замовлення сторони ОСОБА_2 . Ураховуючи вказане, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації частини вартості автомобіль AUDI Q7 підлягають до часткового задоволення на суму 355422,73 грн.».

Отже, суд врахував при вирішенні відповідної позовної вимоги саме висновок експертизи, проведеної на замовлення сторони ОСОБА_1 .

Суд не приймає до уваги посилання сторони ОСОБА_2 на те, що сума витрат на проведення експертизи має бути зменшена у зв`язку з завищенням її ціни з огляду на те, що аналогічні експертизи сторони ОСОБА_2 коштували набагато менше, оскільки такі посилання недоведені, адже експертизи за своєю суттю є різними, поскільки у експертизах проведених на замовлення ОСОБА_2 встановлювалась середня ринкова вартість аналогічного ТЗ без його безпосереднього огляду, а за поданою стороною ОСОБА_1 експертизою встановлювалась ринкова вартість конкретного автомобіля з його безпосереднім оглядом, тож об`єктивно за такою експертизою проводиться більший об`єм робіт.

Підлягають до часткового задоволення вимоги сторони ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на проведення будівельно-технічної експертизи №3419 від 05.10.2023 року в сумі 27000,00 грн., оскільки висновки цієї експертизи були використані судом при вирішенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення половини вартості проведених будівельно-ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3 , але вони не були і не могли бути єдиною підставою для відмови у задоволенні наведеної вимоги ОСОБА_1 , оскільки суд указав, що здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя і тому розподілу не підлягають.

Відтак, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають витрати на проведення будівельно-технічної експертизи №3419 від 05.10.2023 року в сумі, яка дорівнює частині від загальної вартості проведеної експертизи та становить 13500,00 грн.

Не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат в сумі 6100,00 грн. за складання звітів про оцінку квартири АДРЕСА_2 та оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0273, оскільки у своєму зустрічному позові ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на частину кв. АДРЕСА_2 , частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0273 та частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0438.

Такі вимоги не передбачають необхідності проведення оцінки зазначеного майна. У сторони ОСОБА_2 не було необхідності у проведенні оцінки вказаного майна і з огляду на вимоги ОСОБА_1 стосовно цього майна, за якими він просив визнати земельні ділянки його особистою приватної власністю і не заперечував проти визнання за ОСОБА_2 права власності на частину кв. АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні вимог про визнання за нею права власності на частину земельних ділянок та садового будинку і задоволено вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права особистої приватної власності на зазначене майно.

Суд не використовував наведених представником ОСОБА_2 звітів про оцінку майна при вирішенні відповідних спірних відносин, і не міг їх використовувати з огляду на формулювання первісних та зустрічних позовних вимог стосовно зазначеної нерухомості, відтак ураховуючи все вище викладене зазначені вимоги представника ОСОБА_2 щодо стягнення витрат за звітами про оцінку квартири та земельних ділянок не підлягають до задоволення.

Підлягають до часткового задоволення вимоги представника ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат в сумі 3000,00 грн. на проведення експертного дослідження №02-13/09 від 13.09.2023 року середньої ринкової вартості транспортного засобу AUDI А4, 2011 р.в., та проведення експертного дослідження №01-13/09 від 13.09.2023 року середньої ринкової вартості транспортного засобу AUDI Q7, 2012 р.в.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_1 визнав позовну вимогу ОСОБА_2 щодо стягнення грошової компенсації вартості частини AUDI А4, 2011 р.в., зазначене не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від відшкодування витрат іншої сторони на здійснення оцінки цього майна, оскільки для отримання відповідної компенсації за рішенням суду, ОСОБА_2 була вимушена здійснити відповідну оцінку і присуджуючи останній розмір компенсації суд використав саме наданий ОСОБА_2 висновок про вартість транспортного засобу.

Таким чином, розмір стягнення витрат на проведення експертного дослідження №02-13/09 від 13.09.2023 року середньої ринкової вартості транспортного засобу AUDI А4, 2011 р.в., становить 1500,00 грн.

Разом з цим, не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження №01-13/09 від 13.09.2023 року середньої ринкової вартості транспортного засобу AUDI Q7, 2012 р.в., оскільки у своєму рішенні суд не погодився з висновками вказаного дослідження та присуджуючи компенсацію вартості частини зазначеного автомобіля погодився та використав дані експертного дослідження, проведеного на замовлення сторони ОСОБА_1 .

Вирішуючи заяви представників сторін про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Убачається, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону, як сторона ОСОБА_1., так і сторона ОСОБА_2 , до закінчення судових дебатів заявили про подання доказів понесення відповідних судових витрат протягом 5 днів від дня ухвалення рішення та подали свої заяви про ухвалення у справі додаткового рішення в межах визначеного законом строку.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).

У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Бельдій Н.В. був укладений договір про надання юридичної (правової) допомоги від 30.05.2023 року, 20.03.2025 року сторони зазначеного договору підписали Акт №1-30/05 щодо наданих послуг на сумі 52000,00 грн. та згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 20.03.2025 року ОСОБА_1. сплатив на користь адвоката 52000,00 грн.

30.08.2023 року між ОСОБА_2 та АО «Адвокатська компанія «Андрій Мягкий і Партнери» був укладений договір про надання правової допомоги №2023-МТВ/1. В суді інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат Слєпуха О.С., яка є адвокатом вказаного АО. 17.03.2025 року сторони договору про надання правової допомоги підписали Акт №1 прийому-передачі наданих послуг на суму 257300,00 грн.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ в справі Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03.12.2021 у справі N927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 775/9215/15ц). Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року N 922/1964/21 (провадження N 12-14гс22)).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Убачається, що у своїх запереченнях представник ОСОБА_1. заявила клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу через недотримання принципу співмірності, натомість представник Мальцевої Т.В. не заявляла клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу з підстав неспівмірності заявленої до стягнення суми зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову тощо.

По-перше здійснюючи розподіл витрат сторін на професійну правничу допомогу суд виходить із того, що у своєму рішенні суд зазначив про рівне часткове задоволення обох позовів, відтак зменшуючи пропорційно суми витрат сторін на правову допомогу згідно вимог ст. 141 ЦПК України, убачається, що пропорційно до частини задоволених вимог первісного та зустрічного позовів витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу становлять 26000,00 грн. (52000,00 : 2), а відповідні витрати ОСОБА_2 дорівнюють 128650,00 грн.

При цьому, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 26000,00 грн. не можуть бути зменшені судом через недотримання принципу співмірності, оскільки відповідного клопотання стороною ОСОБА_2 не заявлено під час розгляду питання про ухвалення у справі додаткового рішення. Крім того, на переконання суду, зазначена сума в повній мірі узгоджується з об`ємом наданих адвокатом послуг, складністю справи та відповідає принципам розумності, справедливості і необхідності.

Водночас, оскільки представник ОСОБА_1 заявила про неспівмірність витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, суд вивчивши зміст такої заяви вважає, що витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу слід зменшити до 26000,00 грн., з огляду на наступне.

Суд зазначає, що за час розгляду справи обома представниками сторін подавались численні заяви по суті справи та з процесуальних питань, обидва представники готувались до судових засідань та з`являлись у них, до жодного з учасників справи не застосувались будь-які заходи процесуального примусу, їх дії/бездіяльність не визнавались судом зловживанням правом, кожен з представників наполегливо та професійно відстоював власну правову позицію і з матеріалів справи не вбачається, що один чи інший представник об`єктивно здійснив більший об`єм роботи.

Керуючись принципами верховенством права, розумності та справедливості, суд погоджується з позицією сторони ОСОБА_1 про те, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи, об`ємом адвокатських робіт по такій справі, часом необхідним адвокату для надання відповідної послуги та враховує, що жодного публічного інтересу справа не має, а рішення у ній не впливає на репутацію сторін, оскільки спір стосувався приватно-правових відносин колишнього подружжя щодо поділу спільного майна.

З огляду на суть розглянутої судом справи, заявлена до стягнення сума витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу не є розумною по відношенню до іншої сторони при однаковій участі представників сторін у її розгляді. Безумовної необхідності саме таких витрат (за такими цінами) ОСОБА_2 для захисту своїх прав не доведено, і за конкретними обставинами справи суд вважає справедливим, розумним та необхідним стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у такій самій сумі, яка присуджена й ОСОБА_1 та становить 26000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 59 Конституції України, ст.ст. 2, 133, 137, 139, 141, 270, 353-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяви представників сторін про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені у цивільній справі №755/12412/23 в загальному розмірі 34900 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені у цивільній справі №755/12412/23 в загальному розмірі 41000 (сорок одна тисяча) грн. 00 коп.

В іншій частині заяв представників сторін про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 29.05.2025 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя -