Провадження № 2/161/3845/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

30 травня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

28.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої просить суд накласти арешт на спірне майно, а саме:

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

-земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер :01:001:5035.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначає, що предмет позову - нерухоме майно значної вартості, що є спільною сумісною власністю подружжя, але передане у власність третій особі без його законної згоди. Існує реальна загроза відчуження цього майна до розгляду справи по суті, що унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду. Забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін і відповідає меті захисту прав позивача. Окрім цього, зазначає, що йому стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_3 , не очікуючи вирішення спору по суті, розпочала активні дії з підготовки до продажу спірного нерухомого майна:

-впродовж минулого 20-24 травня 2025 року відповідач приводила до будинку представників агентства нерухомості, які здійснювали фотофіксацію об`єкта, шо є типовою передпродажною дією для розміщення оголошень на сайтах продажу;

- 29 травня 2025 року до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 приїжджали потенційні покупці, які разом з ОСОБА_4 , здійснювали огляд об`єкта нерухомості.

Вказані дії є свідченням наміру термінового відчуження об`єкту, що є предметом його позовної заяви.

Враховуючи швидкість, з якою можуть відбуватися операції з купівлі- продажу, існує висока ймовірність того, що до моменту розгляду справи по суті майно вже може бути відчужене третім особам, що поставить під загрозу можливість реального виконання рішень суду у разі ухвалення рішення на користь позивача.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, згідно вказаних вище положень цивільного процесуального законодавства, заходи забезпечення позову вживаються судом виключно у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, крім того, такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17 конкретизував положення процесуальних норм щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову та вказав, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд встановив такі обставини.

У 2017 році відповідач ОСОБА_2 , без відому позивача, подарувала майно, що знаходилось у спільній сумісній власності подружжя, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер :01:001:5035, ОСОБА_3 .

Вказані договори дарування були укладені в приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ходачинської Н.І., у тексті договорів вказано, що позивачем була надана нотаріально посвідчена заява - згода на такі договори дарування.

Зокрема вказується: пункт 4.5. договору дарування земельної ділянки від 18.12.2017 року зазначає:

«4.5. Згода іншого з подружжя «дарувальника» ОСОБА_1 на дарування земельної ділянки, викладена у формі заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І, від 18.12.2017 року за реєстровим № 1573.»

Пункт 4.7. договору дарування житлового будинку від 18.12.2017 року зазначає:

«4.7, згода іншого з подружжя дарувальника» ОСОБА_1 на дарування житлового будинку, викладена у формі заяви, підпис на якій засвідчено 18.12.2017 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. за реєстровим, № 1573,»

Проте, позивач заперечує вказану обставину.

Про вищевказані договори дарування, позивач дізнався випадково в травня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання таких договорів недійсними.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, вбачається, що між сторонами виник реальний спір щодо правомірності оскаржуваного правочину. Врахувавши характер спору, суд погоджується з аргументами позивача, що відповідач ОСОБА_3 може вчиняти дії щодо подальшого відчуження нерухомого майна або ж обтяження його борговими чи іншими зобов`язаннями. Це може унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки він буде змушений докладати для цього додаткових зусиль (звертатися до суду з новим позовом до нових власників тощо).

З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про забезпечення позову, судом враховано пов`язаність заходу забезпечення позову з предметом спору, співмірність такого заходу позовній вимозі, а також спосіб реалізації даним заходом мети його вжиття.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер :01:001:5035, жодним чином не порушить прав відповідачів щодо вільного володіння та користування цим майном.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер :01:001:5035, оскільки даний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами та спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 157 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0.11 га, кадастровий номер :01:001:5035.

Зобов`язати відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 утриматися від вчинення будь-яких дій щодо відчуження, обтяження або щміни правового статусу спірного нерухомого майна.

Копію ухвали направити Відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Винниченка, 27-А, м. Луцьк) для забезпечення виконання ухвали та вжиття заходів, передбачених даною ухвалою.

Про результати виконання ухвали повідомити Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено 30 травня 2025 року.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова