Справа № 712/2420/25
Провадження № 2/712/1907/25
Рішення

Іменем України

02 червня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді Пироженко В.Д.

за участю секретаря судового засідання Каплі А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 9512732, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. Кредитодавцем зобов`язання за договором виконані у повному обсязі. Кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 105-МЛ від 26.04.2024, за яким позивач набув право вимоги за кредитним договором із ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 775 грн, з яких: прострочена сума заборгованості кредиту 5 000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 11 925 грн, прострочена заборгованість за комісією 850 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу надано термін для подачі пзову до суду.

У визначений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги позивача не визнає. Зазначає, що відповідно до платіжного доручення № 117782202 від 15.12.2023 року ТОВ «Мілоан» переказало кошти в розмірі 5000 гривень на рахунок відповідача. Водночас, у договорі про споживчий кредит вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок. Проте, дані рахунку не було зазначено у кредитному договорі.

Ураховуючи, що платіжне доручення містить зазначення номеру картки частково, без зазначення банківської установи, платіжне доручення, за яким здійснено переказ для зарахування на платіжну картку, само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 5000 гривень. Тому платіжне доручення не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів.

Розрахунок заборгованості не містить даних про осіб, повноважних на його виконання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення. Також позивач не надав суду докази отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс повідомлення про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. В матеріалах справи відсутні такі докази. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу. Крім того в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну, паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Несправедливими є умови договру щодо стягнення плати за обслуговування кредиту та стягнення комісії. Тому просив в цій частині позивачу відмовити. Відповідач, як пересічний громадянин та споживач кредитних послуг, з урахуванням рівня освіти та правововї обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права та бути проінформованим про дійсні умови кредитування. Укоалення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Тому вимога про нарахування та сплату відсотків є явно завищені, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального принципу верховенства права. Просив в позові відмовити позивачук ьта стягнути витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень.

15.04.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якому зазначено, що на підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжгого доручення, з якого слідує, що ТОВ «Мілован» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредитний рахунок № 410232ххххх9756 кредитні кошти в сумі 5 000 гривень, у дорученні вказано номер транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де сума збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладення договору та зазначено частково номер катртки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної у п.2.1 Договору. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договоур на банківські реквізити, що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Обліково-реєструюча система Товариства відповідає вимогам встановленим Положенням про Державний реєстр фінансових установ. Відповідно до п.4.2. Правил, подаючи першу заяву, заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську картку, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заяві. Товариство здійснює варифікацію доданої позичальником банківської картки. Після натискання кнопки «додати картку» на сайті товариства, заявник переходить на сторінку такого сервісу, а після здійснення блокування коштів повертається на сайт товариства для введення коду. До бази даних від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом. Доказів спростування того, що кошти відповідач не отримував, відповідачем не надано.

При укладенні кредитного длговору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг надані відповідачу з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Сторони погодили договір, погодили, що він прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі, відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань.

Щодо стягненя комісії за кредитним договором, то комісія в сумі 850 грн нараховується від суми кредиту одноразово і законом «Про споживче кредитування» не заборонено встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Щодо нарахування відсотків, то вони нараховані згідно чітко прописаних умов кредитного договору. Сума та розрахунок заборгованості від 15.12.2023 року була передана позивачу від первинного кредитора і після отрмиання права вимоги до відповідача жодних сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, а в стягненні витрат на правничу допомогу відповідачу відмовити.

На підставі ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити.

В судове засідання відповідач не з`явився, просив розглянути справу в його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 15.12.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 9512732.

Згідно п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.3 сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором.

Сума кредиту становить 5 000 гривень. Строк кредиту 105 днів з 15.12.2023 року складається з пільгового та поточного періодів.

Пільговий період складає 15 днів та завершується 30.12.2023 року. Поточний період становить 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.03.2024 року.

Відповідно до п.1.5 загальні витрати позичальника за пільговий період складає 2 425 грн в грошовму виразі та 1508858,00 відсотків річних у процентному значенні. Загальні витрати позичальника становлять 12 775 грн в грошовому виразі.

Пунктом 1.5.3 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10 350 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором.

Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту. Кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому в договорі.

26.04.2024 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договром № 9512732 від 15.12.2023 року на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в сумі 17 775 грн, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прави вимог № 105-МЛ від 26.04.2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вказує про існуючу заборгованість станом на 26.04.2024 року в сумі 5 000 грн тіла кредиту, заборгованість по процентам на дату відступлення прав вимоги 11 925 грн. та 850 грн комісії.

У відповідності до змісту договору про споживчий кредит № 9512732 від 15.12.2023 року надання позики визначено строк користування кредитом 105 днів, розмір кредиту 5 000 грн.

Як вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення кредиту пільгова процентна ставка згідно п.1.5.2. договру становила 105 грн щоденно 15 днів та 115 гривень нестандартних процентів 90 днів. Станом на 29.03.2024 року загальна сума заборгованості відсотків становить 11 925 грн . Саме такий розмір нарахування за вказаний період і береться судом до уваги.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц.

Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України.

Отже, за умовами договору споживчого кредиту від 15.12.2023 року № 9512732 сторони погодили строк його дії не більгше 105 днів, а тому стягненню з відповідачки підлягає: 5000 розмір тіла кредиту; 11925 грн - нараховані відсотки.

Посилання відповідача на те? що платіжне доручення яке містить зазначення номеру картки частково, без зазначення банківської установи, за яким здійснено переказ для зарахування на платіжну картку, само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 5000 гривень, розрахунок заборгованості не містить даних про осіб, повноважних на його виконання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення, є безпідставним.

На підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення, з якого слідує, що ТОВ «Мілован» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредитний рахунок № 410232ххххх9756 кредитні кошти в сумі 5 000 гривень. У платіжнолму дорученні вказано номер транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де сума збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладення договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної у п.2.1 Договору.

Посилання відповідача на той факт, що позивачем не надано докази отримання ОСОБА_1 листа на адресу електронної пошти та смс повідомлення про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які свідчать, що електронний підпис належить саме відповідачу та відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну, паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору, суд вважає необгрунтованими.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом встановлено, що Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити, що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Обліково-реєструюча система Товариства відповідає вимогам встановленим Положенням про Державний реєстр фінансових установ. Відповідно до п.4.2. Правил, подаючи першу заяву, заявник має зареєструвати в особистому кабінеті банківську картку, на яку будуть зараховані кошти при позитивному рішенні по заяві. Товариство здійснює варифікацію доданої позичальником банківської картки. Після натискання кнопки «додати картку» на сайті товариства, заявник переходить на сторінку такого сервісу, а після здійснення блокування коштів повертається на сайт товариства для введення коду. До бази даних від платіжного сервісу потрапляє лише частка номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом. Доказів спростування того, що кошти відповідач не отримував, відповідачем не надано.

При укладенні кредитного длговору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг надані відповідачу з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Сторони погодили договір, погодили, що він прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі, відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір та був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано докази невірного рохрахунку суми заборгованості, ні доказів того, що кредитний рахунок № НОМЕР_1 не належить відповідачу та доказів того, що така сума коштів йому не надходила.

За змістом статті 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо вимог позивача та заперчень відповідача про нарахування комісії в сумі 850 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.5.1 Договору про споживчий кредит встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту одноразово, яка нараховується за ставкою 17.00 відсотків від суми кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу за місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої ст.12 Закоуну України «Про споживче кредитування».

Як зазначено вище, ТОВ «МІЛОАН» включило в договір п. 1.5.1 про стягнення комісії за надання кредиту одноразово, а тому суд вважає, що вона не сумеречить вимогам закону.

При таких обставинах. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданнні та підлягают до задоволення.

З урахуванням того, що позов підлягає до задоволення, понесені позивачем судові витрати по стягненню судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 2422,40 грн.

Оскільки позов було задоволено повністю, вимоги відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12-13,259,263-265,268, 279 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором № 9512732 від 15.12.2023 року в сумі 17 775 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн., а всього 20 197,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст рішення складений 02.06.2025

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).