Справа № 449/134/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2025 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі

головуючого- судді Савчака А.В.,

секретаря судових засідань Винницької А.Р.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 до Перемишлянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на закінчення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,34 га для обслуговування житлового будинку, і ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (прадідусь позивачки). Його дружина ОСОБА_5 померла ще раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інших спадкоємців, які мали б обов`язкову частку не було.

Ще за життя, 27.05.2002р. ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого «все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає своєму внукові ОСОБА_3 » (батькові позивачки).

ОСОБА_3 доглядав за дідом в останні роки життя, опікувався домогосподарством та фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_3 призваний на військову службу по мобілізації та ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув.

Правовстановлюючих документів на житловий будинок з погосподарськими спорудами не оформлялось ні самим ОСОБА_4 ні його внуком ОСОБА_3 . Є лише дані погосподарської книги.

Ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_3 не завершили процедупу оформлення права власності на земельну ділянку, яка була надана ОСОБА_4 ще у 1994 році.

Відсутність правовстановлюючих документів на будинок і земельну ділянку стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину на позивачку, що і стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні заявленому позову та просить її задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно копії заповіту від 27.05.2002 року ОСОБА_4 заповів все своє майно внуковів ОСОБА_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідок Старости та виконкому Перемишлянської міської ради, згідно даних погосподарських книг померлий був власником житлового будинку та погосподарських споруд, які розташовані за адерсою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії рішення виконкому Вовківської сільскої ради №78 від 24.11.1994 р. ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площе. 0/,/34 га. Цільове призначення в рішення не зазначено.

Інформація про наявність інших спадкоємців в матеріалах справи відсутня.

Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 17.03.2022 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії свідоцтва про народження позивачка ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 .

Згідно виписки з погосподарської книги № 15-12/160 від 19.09.2024, виданої старостою Вовківського старостинського округу, «відповідно до погосподарської книги №5 на 2006-2010 номер об`єкта погосподарського обліку №298; згідно 6-122-5, погосподарської книги №6 на 2021-2025 роки номер об`єкта погосподарського обліку власником житлового будинку, який збудований у 1971 році господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Окрім того, листом № 672 від 24.10.2024 КП ЛОР «Золочівське МБТІ» інформує про те, що на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 - не проводилась.

Вищезгаданий об`єкт нерухомого майна не зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та реєстраційний номер не призначено.

Листом Архівного відділу Львівської РВА 05.11.2024 за № 130-1836/0/2-24, надано копію рішення Вовківської сільської ради народних депутатів №78 від 24.11.1994 «Про передачу землі у приватну власність громадян Вовківської сільської ради народних депутатів згідно поданих заяв», згідно якого ОСОБА_4 передано у приватну власність в межах населеного пункту земельну ділянку площею 0,34 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства.

В свою чергу Головне управління Держгеокадастру у Львівській області листом №29-13-0.2-6569/2-24 від 27.12.24 повідомило, що згідно з даними відділу №1 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, станом на 01.01.2013, відповідно до книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, державні акти на право власності на землю на ім`я ОСОБА_4 не реєструвались. Серед других примірників державних актів, які перебувають на зберіганні у відділі №1, відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 .

Згідно спадкової справи №22/2022, зареєстрованої в Спадковому реєстрі за №69564272, спадкоємцями першої черги є дружина померлого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мама померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (яка також є дочкою ОСОБА_4 ) та донька померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини в користь доньки померлого ОСОБА_2 . Також, донька померлого ОСОБА_2 подала заяву нотаріусу про прийняття всієї спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, а тому з даним позовом ОСОБА_9 вимушена звернутися до суду.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 19.05.2020 в справі №175/1941/16-ц зазначено, що "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування".

Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , до складу вказаного домоволодіння входять житловий будинок (A-1,a-1), сарай (Б), вбиральня (Г), літня кухня (В, в1) та огорожа. За будинком закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, площею 0,34 га. Технічну документацію на землю не оформлено, кадастровий номер не присвоєно.

За змістом ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 3 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09 червня 1998 року та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом

Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він взагалі не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності.

У пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц сформульовано висновок про те, що «відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку.

Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних правовстановлюючих документів, шляхом органів, договорів чи інших внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами».

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 06.10.2021 у справі № 910/13574/20.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7.02.2014р. № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно п. п. 4.16, п. 4, глави 10 розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивача документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем.

Відповідно до змісту ст. ст. 391, 392 Цивільного кодексу України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника вирішується в судовому порядку.

Згідно ст. ст. 3,15,16,18,20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами здійснюється за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Відповідно до роз`яснень в п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У своїй постанові по справі № 570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду справ про спадкування" при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до технічного паспорту, який було виготовлено у листопаді 2024 року на замовлення ОСОБА_2 , житловий будинок садибного типу загальною площею 49,9 кв. м збудовано у 1971 році, а відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР та постанови Ради міністрів СРСР від 26.08.1948 підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування його особою і вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, вказали, що такий будинок не є самочинним будівництвом, оскільки, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна до самочинного будівництва не належать будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року. На момент смерті ОСОБА_4 спірний будинок був повністю збудований та придатний для проживання.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність).

Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 623/214/17 та від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у цьому разі, якщо перші власники не оформили документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

11.11.2024 року, на замовлення ОСОБА_2 , ТОВ "Будинок оцінки" виготовлено звіт про оцінку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого складає 151350 грн.

Зважаючи на те, що такий будинок згідно даних погосподарської книги належав дідусеві позивачки ОСОБА_4 , спадкоємцем майна якого був його син і батько позивачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - то позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачкою на цей будинок з погосподарськими спорудами підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про завершення приватизації земельної ділянки відносно якої у 1994 році приймалось рішення про надання її у власність дідусеві позивачки, - то така вимога, на думку суду, не підлягає до задоволення з огляду на таке.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). На підставі абз. 5 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК Внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка не зверталась до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення приватизації після смерті ОСОБА_4 , а відтак орган місцевого самоврядування не відмовляв ОСОБА_2 у завершені процедури приватизації, а тому вимога позивачки ОСОБА_2 про визнання за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на закінчення приватизації та отримання на своє ім`я правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,34 га для обслуговування житлового будинку, і ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 , є передчасною.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

Таким чином, судом встановлено, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 (дідусеві) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_2

Представник позивача: ОСОБА_1

АДРЕСА_3

Відповідач: Перемишлянська міська рада

м.Перемишляни, вул.Привоклаьна,3

Повний текст судового рішення складено 2 червня 2025 р.

Суддя А. В. Савчак