Справа № 541/1184/24
Номер провадження 2/541/55/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 червня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Шатілової Л.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Гуриної В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Яковенка Г.М.,

представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Сидоренка Ю.В.,

розглянувши у порядку загального провадження в залі суду в м.Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просила встановити факт сумісного, постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 її разом з чоловіком ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу та перебування на його утриманні до смерті останнього, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.03.2025 року уточнила позовні вимоги, просила встановити факт сумісного, постійного проживання в будинку АДРЕСА_1 її разом з чоловіком ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу та перебування на його утриманні в період з 2014 року до смерті останнього, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 , проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2014 року, шлюб не реєстрували так як в цьому не було потреби. ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою проживання своїх батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , однак постійно проживав з нею у її будинку по АДРЕСА_1 .

З моменту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 вона не мала постійного місця роботи, а отже і постійного джерела доходів, тому перебувала на повному матеріальному і фінансовому утримані свого чоловіка. З лютого місяця 2015 року вона здійснює догляд за дитиною-інвалідом від першого шлюбу ОСОБА_5 до досягнення ним 18 років. По догляду за дитиною отримує щомісячно кошти в розмірі 2 100 грн. Її чоловік ОСОБА_4 сплачував комунальні платежі за будинок де вони проживали, утримував житло, робив у ньому ремонти, купував продукти харчування їй та її дітям від першого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які також проживали з ними. ОСОБА_4 піклувався про її дітей як про рідних, матеріально забезпечував їх та займався вихованням.

Вони, як сім`я, за кошти чоловіка в 2015 році купили свій перший автомобіль ВАЗ-2107, згодом його продали та купили авто ГАЗ-24. Продавши цей автомобіль, купили Fiat, а згодом Ford, продавши і цей автомобіль купили Opel Vectra та причіп до легкового авто. Зазначила, що спільно з цивільним чоловіком проводили всі сімейні свята. В 2019-2021 роках ОСОБА_4 був на заробітках в Польщі. Зароблені ним кошти також були використані для забезпечення їхньої сім`ї, і ці кошти фактично були єдиним джерелом його та її доходів, також тримали домашню птицю, корм для якої купував чоловік за свої кошти.

У зв`язку зі збройною агресією Росії проти України, ОСОБА_4 6 серпня 2022 року було мобілізовано до Збройних Сил України. При проходженні служби її чоловік отримував заробітну плату, що становила понад 100 000 грн. Всі ці кошти становили основу їхнього спільного сімейного бюджету. Під час несення служби ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув.

З метою отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців вона звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 який уповноважений скеровувати документи членів сім`ї загиблих військовослужбовців до Департаменту соцзабезпечення ІНФОРМАЦІЯ_7. Однак їй було відмовлено у направленні документів у Міністерство оборони України, мотивуючи тим, що немає підтвердження її перебування на утриманні чоловіка.

Допомога її чоловіка була постійним і основним джерелом засобів існування, оскільки дійсно надавалася систематично, носила постійний характер та була її основним джерелом до належного існування. З 2014 року і до самої смерті її чоловіка вони проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного та мали спільний бюджет. Вона не мала постійного місця роботи, а чоловік працював, мав стабільні заробітки, а будучи військовослужбовцем на постійній основі отримував стабільний заробіток в розмірі що перевищував 100 000 грн. Зі своїх доходів чоловік сплачував комунальні послуги, купував їй необхідні речі повсякденного вжитку, утримував будинок та прилеглу до нього територію в належному стані, проводив ремонт, купував мені одяг, тощо.

Перебуваючи на службі в Збройних Силах України ОСОБА_4 віддав їй свою банківську картку на яку йшли кошти і ці кошти вона використовувала для забезпечення себе та своїх дітей продуктами харчування, одягом, іншими необхідними речами, тобто заробітки чоловіка були єдиним джерелом доходів її сім`ї.

Оскільки іншим шляхом довести факт постійного проживання з чоловіком та перебування на його утриманні не можливо, вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Встановлення даних фактів їй необхідне, для отримання в подальшому допомоги та інших пільг, передбачених законодавством України.

Батьки загиблого ОСОБА_4 не бажають аби вона отримувала частину допомоги, тобто вирішити питання за взаємною згодою з іншими членами сім`ї з приводу отримання нею одноразової допомоги в зв`язку зі смертю чоловіка - не досягнуто, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

07.05.2024 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_2 , в яких остання проти задоволення позову заперечувала, вважала його безпідставним і не обґрунтованим. Зазначила, що її син, ОСОБА_4 , не міг постійно надавати позивачці кошти на її утримання, оскільки сам ніколи не мав постійного місця роботи та джерела доходів. Навіть паспорт громадянина України він отримав лише у 2019 році, для чого йому довелося через суд встановлювати факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року - дати, з якими законодавець пов`язує набуття громадянства України. Як вбачається з копії трудової книжки, доданої до позовної заяви, ОСОБА_4 офіційно працював лише з 14.05.2019 по 02.09.2019, тобто менше чотирьох місяців, що не можна назвати постійним джерелом доходу. На заробітках у Польщі її син був тільки два рази: з 09.11.2020 по 24.01.2021 та з 28.04.2021 по 22.08.2021 (що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон), а не в 2019-2021 роках, як стверджує позивач, і за ці декілька місяців, що він там був, не встиг заробити стільки коштів, щоб утримувати позивача та двох її дітей (один з яких з 06.08.2021 вже є повнолітнім). При цьому позивач отримувала і отримує через Управління соціального захисту населення допомогу як одинока малозабезпечена мати, розмір якої мені невідомий, але він повинен був забезпечувати їй прожитковий мінімум. Її син не мав можливості оплачувати комунальні платежі за будинок, в якому проживала позивач, утримувати його, робити в ньому ремонти, купувати продукти харчування для неї та її дітей. Можливо, він це і робив, але за гроші позивача, тому що фактично він проживав з нею на умовах домашнього робітника для виконання різних робіт по будинку та домашньому господарству, а не як чоловік. Ця обставина підтверджується також тим, що ОСОБА_4 при мобілізації не надав до ІНФОРМАЦІЯ_5 інформації про позивача як про цивільну дружину, та тим, що позивач не знає ніякої інформації ні про його батьків (ні місця проживання, ні номерів телефонів), ні про місце проживання самого ОСОБА_4 , який ніколи не проживав по АДРЕСА_2 (так само як і я та його батько) а був зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Твердження позивача про неодноразову купівлю автомобілів для сім`ї за кошти ОСОБА_4 не відповідає дійсності та спростовується доданою до позовної заяви копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 007447 від 31.01.2022, згідно з яким автомобіль Ford Sierra, яким керував ОСОБА_4 , належить ОСОБА_7 . Доказів спільного проведення сімейних свят позивачем також не надано. В зв`язку з відсутністю сімейних відносин з ОСОБА_4 позивачу не відомо, що він був призваний до Збройних Сил України не 6 серпня 2022 року, а 21 червня 2022 року, і з 30.06.2022 по 23.07.2022 знаходився на навчанні за кордоном, а 06.08.2022 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , після чого отримав нові банківські картки для отримання грошового забезпечення, які позивачу не надавав. Жодних доказів того, що ОСОБА_4 перераховував які-небуть кошти позивачу або що вона користувалася банківською карткою (копія якої без номера і терміну дії додана до позовної заяви) нею суду не надано.

Крім того, до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її син вже декілька місяців, а саме з листопада 2022 року, проживав однією сім`єю з іншою жінкою - ОСОБА_8 , що проживає в селищі Пулини Житомирської області, з якою познайомився ще під час перебування на навчаннях після мобілізації, а потім продовжив відносини під час проходження лікування та реабілітації у м.Житомирі. В зв`язку з цим він припинив будь-які відносини з позивачем, про що їй повідомив. Просила в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити (а.с.45-46).

09.05.2024 року від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшов відзив по справі, в якому представник просив відмовити в задоволені позову. Зазначив, що у даній справі відсутній спір про право, тому вказана справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження і суд відповідно до статті 255 ЦПК України закриває провадження у справі. Також зазначили, що заявницею не було надано доказів на підтвердження наявності/відсутності її доходів та доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, та як повинно бути доведено, а тому не підтверджено, що дохід померлого був єдиним джерело її доходу. Також не надано доказів ні від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області доказів про сплату (відсутність) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за померлим військовослужбовцем протягом вказаного терміну перебування на утриманні заявниці, ні від Державної податкової служби України доказів про доходи (відсутність), отримані померлим військовослужбовцем (а.с. 62-63).

06.06.2024 року ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду (а.с.77).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що з ОСОБА_4 вона познайомилася у 2014 році , працювали разом на м`ясокомбінаті, і через пів року почали жити разом. На м`ясокомбінаті вона працювала два роки, а потім доглядала за дитиною і періодично підробляла на м`ясокомбінаті. ОСОБА_4 почав працювати вантажником на м`ясокомбінаті під Полтавою в селі Мильці. Повідомила, що останній раз бачила ОСОБА_4 - 17.10.2022 року, він приїжджав до неї на 3 дні, вони гостювали у його сестри, до знайомих їздили. Приїжджав з м. Житомира, перед цим бачила 17.09.2022 року, коли вона їздила в м. Житомир, де він забрав її з автобуса і в селищі де стояла їхня бригада з ним жили. Підтвердила, що з ОСОБА_4 вони проживали як чоловік і жінка з 2014 року по день смерть останнього. В судове засідання 03.06.2025 не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_9 - адвокат Яковенко Г.М. просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. В судове засідання 03.06.2025 року надав заяву, в якій просив справу розглянути за наявними матеріалами у його відсутність та відсутність ОСОБА_9 (а.с. 209).

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Сидоренко Ю.В. суду пояснив, що його довіритель категорично заперечує проти позову, зазначив, що на момент загибелі ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_1 не проживав, а створив нову сім`ю. З приводу поховання зазначив, що батько ОСОБА_10 переніс інфаркт і щоб вберегти останнього, вирішили ховати з дому ОСОБА_1 . Зазначив, що ОСОБА_11 не сприймала ОСОБА_1 , як невістку, він там був найманим працівником. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. В судове засідання 03.06.2025 року надав заяву в якій просив судове засідання провести без його участі та участі третьої особи. Проти задоволення позовних вимоги заперечував, вважав їх безпідставними та необґрунтованими, у їх задоволені просив відмовити (а.с.210).

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7, третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, заяв, клопотань до суду не надходило.

В судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з ОСОБА_4 вона проживала разом останні пів року перед його смертю в с.Млинах на зйомній квартирі, разом з її дочкою. Познайомилися у неї на роботі на Новій пошті, ОСОБА_4 приходив відправляти документи, почали спілкуватися, зблизились, це було в липні 2022 року. В м.Житомирі він був на ротації і жив в казармі, а коли був на реабілітації, він приїхав до неї. Вирішили, що будуть разом, запропонував з`їхатися, всі його речі були в них вдома ,завжди казав, що хоче додому ( до них), а не в м.Миргород, після реабілітації поїхав на війну і не повернувся. В нього була операція і реабілітація в м.Житомир і цілий жовтень він був з нею, забирав дитину з садочка, а її з роботи, познайомив зі своїми батьками і сестрами. Придбавав продукти харчування, в неї були його банківські картки, залишився закордонний паспорт. Про смерть ОСОБА_10 вона дізналася ввечері 21-го, 20-го вони поговорили по відеозв`язку, сказав, що його викликають, він повернеться і набере, до ранку не набрав. Почала телефонувати друзям, командиру - всі мовчали, ввечері один з його побратимів сказав, що його не має. Одразу зателефонувала його сестрі, вона відповіла, що це не може бути правдою. Приїжджала в м.Миргород на похорон, поселилася у його батьків, зустрічала сестра ОСОБА_10 бо в м.Миргород була вперше. Останній раз ОСОБА_10 бачила на початку січня 2023 року.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проживає навпроти ОСОБА_1 і є її сусідкою. ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали разом більше 10 років, вели спільне господарство, провели воду, зробили паркан, ремонт в будинку. Жили дружно, вона з ними їздила по гриби, вважала їх сім`єю , діти ОСОБА_1 любили ОСОБА_4 , він ними опікувався. Знає, що ОСОБА_4 їздив на навчання в Англію, після навчання приїздив на два дні, сказав, що його відпустили до родини. Поховання було за адресою проживання ОСОБА_1 , прийшла вся вулиця, також була матір. Додатково зазначила, що ОСОБА_1 спочатку не працювала, потім працювала прибиральницею. Гроші заробляв ОСОБА_10 , скільки, вона не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що товаришував з ОСОБА_4 , жили поряд по сусідству. Підтвердив, що ОСОБА_10 жив з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , як чоловік та жінка, років дев`ять, сприймав їх як сім`ю, на машину разом збирали, придбали пральну машину, телевізор, ОСОБА_1 працювала прибиральницею. Знає, що ОСОБА_14 їздила до нього в учебку, він приїжджав. Ховати привезли на ОСОБА_15 ,3 де проживала ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_16 , сестра ОСОБА_4 , суду пояснила, що ОСОБА_1 була колишньою співробітницею її брата, вони разом працювали на м`ясокомбінаті , там і познайомилися. Зазначила, що її брат був молодою людиною, мав багато дівчат і в Польщі і в м.Лубни. В липні 2022 року познайомився з ОСОБА_8 , подзвонив і сказав, що знайшов ту саму, яку шукав, сказав, що хоче з нею одружитися. ОСОБА_17 подзвонили і повідомили, що він помер, а вона їй . 10 днів чекали, що його привезуть. Позивач не знала, що брата не має, це вона їй сказала, щоб остання передзвонила колективу м`ясокомбіната, де вони працювали. З приводу поховання пояснила, що у батька трапився інсульт і ОСОБА_18 запропонувала хоронити з її дому, оскільки побратими ОСОБА_10 знали цю адресу. Попередила, що буде наречена ОСОБА_10 , ОСОБА_1 сказала що їй все одно. На поховання ОСОБА_1 ні копійки не дала.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, покази свідка, вивчивши та проаналізувавши всі докази, зібрані по справі, суд вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує оформлення інвалідності (а.с.16.). Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , останній запис датовано 06.03.2022 р. про припинення виплати допомоги по безробіттю на підставі п.1.12 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.18). Згідно копії сторінки 3 трудової книжки ОСОБА_4 останній офіційно був працевлаштований з 14.05.2019 по 02.09.2019 і звільнився за власним бажанням (а.с.18). Солдат ОСОБА_4 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 6 серпня 2022 року (а.с.9). 08.08.2022 року ОСОБА_4 приступив до виконання своїх службових обов`язків у в/ч НОМЕР_1 (а.с.8). 31.01.2022 о 22 год. 50 хв. в м.Миргород було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за порушення правил ПДР, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Останній керував транспортним засобом, що належить ОСОБА_7 (а.с.10). 17.05.2019 року ОСОБА_4 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито картковий рахунок (а.с.11-12). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті (а.с.7). Листом військової частини НОМЕР_2 від 16.10.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги (а.с.6). Листом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.09.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повідомлено , що останні належать до осіб, яким відповідно до Постанови КМУ №1066 від 27.09.2022 року допомога не розподіляється (а.с.13). Листом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26.10.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повідомлено , про те, що необхідно надати рішення суду про перебування на утриманні загиблого ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно копії закордонного паспорта ОСОБА_4 , останній з 09.11.2020 по 24.01.2021 та з 28.04.2021 по 22.08.2021 був в Республіці Польща (а.с. 47). ОСОБА_4 мав банківські картки АТ «Райффайзен Банк» з кінцевим номером 5324, термін дії 02/25 і Універсалбанк з кінцевим номером 8446 з терміном дії 07/25 , банківську картку АТ «Райффайзен Банк» з кінцевим номером 5963, термін дії 01/23 (а.с.74, 91). Згідно інформації про рахунок з 06.08.2022 року по 20.02.2023 на дану картку зараховувалися кошти, з них ОСОБА_4 12.09.2022 - 10000.00 грн, 01.10.2022- 3000,00 грн., 14.10.2022- 2200,00 грн, 30.11.2022, 03.12.2022, 03.12.2022, 08.12.2022, 24.12.2022, 25.12.2022, 30.12.2022, 03.01.202320.02.2023 на загальну суму 3340,00 грн., інші кошти надходили від іншх осіб. Дана картка активно використовувалася як в Україні так і поза її межами (а.с. 92, 197-203)

Сповіщення сім`ї за №77 про смерть військовослужбовця ОСОБА_4 адресований на ім`я матері ОСОБА_19 ( АДРЕСА_2 ) (а.с.50).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з вимогами ч. 4 ст.3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.25 СК України (одношлюбність) жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Поняття сім`ї, сформульоване у ст. 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2024 року у справі № 534/1680/20 зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням необхідно розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, необхідно віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі собою, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою у разі відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон не визначає, які конкретно докази є беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки.

Позивач стверджує, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2014 рок по день смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, під час судового розгляду позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки у вказаний період, тобто наявність сім`ї, зокрема, що позивач з ОСОБА_4 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

Так, аналіз вказаних вище норм СК України дає підстави для висновку, що сім`ю можуть створити чоловік і жінка, які не перебувають у шлюбі, однак між ними існують відносини, притаманні подружжю.

Щодо показів свідків, зокрема сусідів, то їх пояснення носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , при цьому не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю.

Крім того, факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків.

Так, зокрема, Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі №307/2789/21 зазначив, що сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Про те, що самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вказано і у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19, від 17 січня 2024 року у справі №759/14906/18..

Позивач не довела належними та допустимими доказами факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2014 по день смерті останнього, оскільки останньою не надано доказів придбання майна в інтересах сім`ї, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, що, як вказує відповідач, мало би бути, з огляду на те, що, як вказує позивач, вони проживали однією сім`єю з 2014 року, в матеріалах справи відсутні докази, що майно було придбано внаслідок їх спільної праці, за спільні кошти, тобто, що джерело набуття цього майна було спільним. Поняття сімейний бюджет означає заробіток коштів членами сім`ї, їх розподіл та витрати в інтересах сім`ї.

Зібрані докази, а саме, показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_13 щодо обставин спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; копія заяви про відкриття карткового рахунку і перебування банківської картки ОСОБА_4 у ОСОБА_1 , - враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, об`єктивно та достовірно не вказують на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2014 по ІНФОРМАЦІЯ_8 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати в інтересах сім`ї, а між ними існували відносини, притаманні подружжю.

Отже, виходячи із наданих доказів, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, зокрема, що позивач з ОСОБА_4 постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна, предметів побуту, його спільного користування, брали спільну участь в утриманні житла, розподіленні між собою прав та обов`язків, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту перебування на утриманні, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця, не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Для ухвалення позитивного рішення у справі за заявами цієї категорії суд першої інстанції має встановити, чи може особа, яка звернулася до суду, мати відповідні правові наслідки, на які вона розраховує, чи правильно вона зазначила заінтересовану особу в справі. Суд відповідно до ст. 235 ЦПК повинен дати належну оцінку наданим доказам, згідно з якими встановити факт того, що матеріальна допомога годувальника була для заявника основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" зробив висновок про те, що:

"Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), є особа, що одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму).

До них належать:

а) неповнолітні;

б) непрацездатні;

в) інші особи, яких військовослужбовець зобов`язаний утримувати за законом;

г) вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів органів внутрішніх справ), стажисти до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними віку, встановленого для таких членів сім`ї військовослужбовця, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника;

д) працездатні члени сім`ї військовослужбовця, що зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім`ї військовослужбовця право на трудову пенсію;

е) інші особи, визнані утриманцями у встановленому порядку. У разі переведення військовослужбовця для подальшого проходження служби або навчання в інший населений пункт його утриманцями до надання житла сім`ї треба вважати і тих членів його сім`ї, які перебували раніше на утриманні військовослужбовця і залишились тимчасово проживати за попереднім місцем служби."

У пункті 5 вказаного рішення зазначено, що «поняття «утриманство» та похідних від нього термінів "утримання", "утриманець", тощо, містять ст. 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ". Цими статтями передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування…»;

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду для встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_4 , який має для неї юридичне значення, та дозволить в подальшому отримати передбачені законодавством виплати у разі загибелі військовослужбовця, а отже доведенню в межах даної справи підлягають факт надання такої допомоги, систематичність її надання, та чи була така допомога основним джерелом існування для позивача.

Обставини смерті ОСОБА_4 , пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідачем не заперечуються.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачка та двоє її дітей знаходилися на повному утриманні військовослужбовця ОСОБА_4 , який би прийняв на себе обов`язок по їх утриманню.

Не регулярне перерахування військовослужбовцем грошових коштів на картковий рахунок не свідчить про систематичність надання такої допомоги протягом перебування на службі, а тим більше про те, що ці кошти були єдиним джерелом для існування сім`ї позивачки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 79, 89, 141, 264, 265, 315, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Яковенко Григорій Миколайович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №393 від 04.06.2004 видане на підставі рішення №5 Ради адвокатів Полтавської області від 04.06.2004 року, адреса: Полтавська область, м.Миргород, вул. Незалежності, 19 оф.4.

Відповідач: Міністерство оборони України, юридична адреса м.Київ, проспект Повітрофлотський, 6, .

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_4 .

Представник третьої особи ОСОБА_2 : адвокат Сидоренко Юрій Володимирович свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2761 від 23.04.2019 року видане Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення № 7 від 23 квітня 2019 р, адреса АДРЕСА_5 .

Суддя: Л. Г. Шатілова