Справа № 349/124/25
Провадження № 22-ц/4808/674/25
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Гаврилюк О.О. у м. Рогатин, повний текст рішення складено 11 березня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей і на утримання матері дітей,

в с т а н о в и в:

29 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 4000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 2 000 грн щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із позивачем, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Діти знаходиться на її утриманні, і батько матеріальної допомоги на утримання синів не надає.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей та на утримання матері дітей задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2 500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 29 січня 2025 року щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1 500 гривень щомісячно, з 29 січня 2025 року і проводити до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Адже суд першої інстанції не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи, не надав принципову та об`єктивну оцінку доказам у справі, що у свою чергу потягнуло за собою винесення незаконного рішення та грубо порушило законні права та інтереси позивача.

Звертає увагу на те, що спільного господарства з відповідачем не веде та не підтримує подружніх стосунків. На даний час відповідач проживає окремо. Жодного зв`язку з дітьми не підтримує, участі в їх вихованні не приймає.

ОСОБА_1 вказує, що разом з дітьми перебуває у скрутному матеріальному становищі, а оскільки у безспірному порядку дане питання з відповідачем вирішити неможливо, вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, тому просила стягнути з нього витрати на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. на кожну дитину щомісячно. Також, враховуючи, що на утриманні перебуває дитина віком до 3 років, просила стягнути кошти на своє утримання до досягнення дитиною 3-річного віку.

Всі вищевказані обставини залишились поза належним дослідженням суду першої інстанції, вказаним обставинам не було надано належної правової оцінки, викладені в судовому рішенні висновки не відповідають встановленим в ході судового розгляду обставинам справи, а присуджені виплати не забезпечують рівень достатній рівень життя для забезпечення потреб дітей, їх здорового та повноцінного виховання.

Просить скасувати оскаржене рішення, ухвалити рішення про повне задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_3 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 21 січня 2023 року, складеним Княгиницьким старостинським округом.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком ще трьох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідач сплачував аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжувала навчання в сумі по 2000 грн. щомісячно до 30 січня 2025 року, а також сплачує аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 по 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, що підтверджується довідкою, виданою Галицьким відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, виданою 11 лютого 2025 року за №19.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції з посиланням на надані позивачем докази, майновий стан відповідача, дійшов висновку щодо його спроможності сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі по 2 500,00 грн на кожного, та аліменти на утримання матері молодшої дитини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років в розмірі по 1 500 грн. щомісяця.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; від 6 до 18 років - 3196 гривень.

При цьому та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дитини та її право на достатній рівень матеріального забезпечення.

У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/561/16-ц сформульовано висновок, який надалі неодноразово повторювався Судом (наприклад, постанова від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18), про те, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина перша, друга статті 184 СК України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановивши, що на день подання позову сторони ще перебували в шлюбі, однак діти проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, оскільки в силу положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються тому з батьків, з ким проживає дитина.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб від 07 квітня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан відповідача, не надано, а також даних, що він не має можливості оплачувати аліменти.

Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, врахувавши, що він сплачує аліменти на дітей від попереднього шлюбу, але за станом здоров`я не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт, а також те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не має реальної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх синів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з нього з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Твердження апелянта про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі 4 000 грн. оцінюються судом критично, оскільки нічим не підтверджені, ґрунтуються на власній позиції апелянта, не відповідають встановленим судом обставинам справи, будь-яких належних доказів на підтвердження вищого рівня доходу відповідача матеріали справи не містять.

Щодо стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що молодшому сину сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 2 роки, тому є підстави для стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку (а.с.8).

Заперечуючи проти позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, відповідач ОСОБА_2 обмежився лише інформацією про те, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу своїй дружині у визначеному нею розмірі, а позовна заява не містить посилань на обставини, які свідчать про наявність у нього такої можливості.

Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного розміру доходів відповідача, наявності або відсутності у нього прав на рухоме та нерухоме майно, з яких можна було б встановити, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у визначеному розмірі.

При цьому колегія суддів, як вже зазначалось, враховує, що ОСОБА_2 є працездатним, не спростував можливість нести зобов`язання та надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1 500 грн, визначеному судом першої інстанції .

Таким чином не знайшли підтвердження доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено належним чином обставин справи, оскільки згідно з нормами ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Перевіривши справу, суд апеляційної інстанції вважає, що самі по собі посилання позивача на можливість сплачувати аліменти та його недобросовісність не є підставами для стягнення аліментів у визначеному ОСОБА_1 розмірі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

Л.В.Василишин

В.А. Девляшевський