Справа № 459/1527/23
Провадження № 2/459/264/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Козак І.Я.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Шептицький цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частки вартості майна при поділі спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

08.05.2023 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить з урахуванням заяви від 05.09.2024, визнати спільним майном подружжя квартиру за адресою в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв. та стягнути з ОСОБА_2 в його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірної квартири у розмірі 569167,00 грн, припинити його право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у шлюбі вони придбали квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2005, яка знаходиться за адресою: в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв. Зазначає, що з початку 2023 року він не проживає у спірній квартирі, вона перебуває у повному користуванні відповідачки, яка змінила ключі від вхідних дверей, тому у нього відсутній доступ до квартири. Відповідачка не надає згоди на його проживання та доступ до квартири, незважаючи на його неодноразові звернення. Вважає, що оскільки квартира набута ними в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому він має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у спільній сумісній власності.

Ухвалою від 11.05.2023 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.,

04.10.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, вказаних у ньому, зазначив, що в добровільному порядку спір вирішити не можуть, просив позовні вимоги задоволити.

У судовому засіданні відповідачка не заперечила щодо задоволення позову, однак зазначила, що немає змоги компенсувати одразу всю суму коштів.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що з 09.09.1995 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 13), який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.08.2023 розірвано.

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 14, 15).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Павлик П. О., ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою: в АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Державним комунальним підприємством Червоноградського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07.02.2006, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: в АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 19).

Згідно з копією експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку АДРЕСА_1 має загальну площу 50,4 м.кв., зокрема житлову площа 28,3 м.кв. (а.с. 21).

В ході розгляду справи з метою встановлення вартості спірної квартири було призначено будівельно-технічну експертизу на підставі ухвали від 25.07.2023.

Як вбачається із висновку експерта №3817-Е від 02.08.2024, ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , площею 50,4 кв.м., в тому числі житловою площею 28,3 кв.м., станом на час проведення експертизи 02.08.2024 становить 1 138 334 грн.

На підставі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 01.12.2005 уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою в АДРЕСА_1 , відповідно до якого придбала спірну квартиру.

Відтак, спірна квартира була придбана у шлюбі, що сторонами визнається та не оспорюється.

За наведених обставин справи суд дійшов до висновку, що спірну квартиру сторонами придбано в інтересах сім`ї за спільні кошти, а тому її слід визнати спільною сумісною власністю подружжя, при чому кожному з подружжя на праві власності належить по 1/2 її частині.

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд звертає увагу, що у справах, де позивач заявляє вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, шляхом стягнення в його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно, то зазначена вище норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 в справі №209/3085/20, де зазначено, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що відповідачка визнає належність спірного майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, погоджується на сплату нею грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що вказана квартира підлягає поділу між сторонами у справі шляхом визнання за відповідачкою права власності на цю квартиру та зі стягненням з неї на користь позивача 1/2 її вартості, що згідно висновку експерта становить 569167,00 грн.

Вирішуючи питання що розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати пов`язані з проведенням експертизи. (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентуєтьсяст.141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки в користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 5691,67 грн та витрат на проведення експертизи, що становлять 15145,60 грн, так як висновок експерта мав значення для вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 200, 259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про стягнення грошової компенсації частки вартості майна при поділі спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру за адресою в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири за адресою в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв. у розмірі 569167,00 грн (п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч сто шістдесят сім гривень).

Припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири за адресою в АДРЕСА_1 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в цілому на кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 50,4 м.кв., в т.ч. житлова площа 28,3 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15145,60 грн витрат на проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5691,67 грн сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.05.2025.

Суддя: М. Д. Новосад