Справа № 539/1367/25
Провадження № 2/539/776/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
Головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі Бас В.Г.,
представниці позивача - Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» Мітасьової О.В.,
представника відповідача Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області - Євтушевського М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про відшкодування майнової шкоди (збитків),-
УСТАНОВИВ:
Ухвалою від 08 квітня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою від 25 квітня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 22 травня 2025 року.
У судове засідання, яке відбулося 22 травня 2025 року з`явилися представники позивача та відповідача.
При цьому, представниця позивача у судовому засіданні просила суд задовольнити позов з огляду на те, що Лубнитеплоенерго надає послуги з постачання теплової енергії у квартиру АДРЕСА_1 (далі квартира). Квартира належала ОСОБА_1 , а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення суду від 14 листопада 2024 року у справі № 539/4696/24 квартира визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Лубенської міської ради Полтавської області (відповідача). Унаслідок того, що померла ОСОБА_1 не оплачувала за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії у квартиру у період з 01 грудня 2022 року до 14 вересня 2023 року, утворилася заборгованість у сумі 8 351,17 грн. Указану заборгованість, керуючись статтями 22, 1231 та 1277 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути із відповідача, оскільки він отримав у власність квартиру та зобов`язаний сплатити борг, що утворився.
Відповідач міська рада - 01 травня 2025 року до суду надіслав відзив, а представник відповідача у судовому засіданні його озвучив, - у якому заперечує проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, серед іншого, що дану цивільну справі слід закрити на підставі частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки міська рада згідно зі статею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснює правомочності в інтересах територіальної громади щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності, відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) такі справи розглядають господарські суди.
Заслухавши думку учасників справи, проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із Відомостей з Державного реєстру речових прав (а.с.9) двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , 25 листопада 2016 року зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ).
Згідно з Розрахунком заборгованості по оплаті за послугу з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування заборгованість ОСОБА_1 з грудня 2022 року до вересня 2023 року складає 8 351,17 грн (а.с.13).
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року у справі № 539/4696/24 квартиру визнано відумерлою спадщиною та передано у власність Лубенської територіальної громади Лубенського району Полтавської області (а.с.10-11).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон про місцеве самоврядування) територіальна громада села, селища, міста є первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень.

Частиною першою статті 60 Закону про місцеве самоврядування визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону про місцеве самоврядування).

Частиною першою статті 10 Закону про місцеве самоврядування визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (частина перша статті 16 Закону про місцеве самоврядування).

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, серед яких: юридичні особи та органи місцевого самоврядування.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією судів загальної юрисдикції, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Встановленими судом обставинами справи та характером правовідносин сторін спору вбачається, що звертаючись з позовом позивач (Лубнитеплоенерго) просив судового захисту у спосіб стягнення з відповідача (міської ради) про відшкодування майнової шкоди (збитків).

Тобто і позивач, і відповідач є юридичними особами, між якими виник спір щодо оплати заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії у квартиру, власницею якої була померла фізична особа, а в подальшому квартира перейшла у власність територіальної громади.

Зважаючи на характер правовідносин у цій справі, які безпосередньо пов`язані із оплатою наданих юридичною особою послуг іншій юридичній особі, до якої цей обов`язок перейшов у зв`язку із набуттям права власності на квартиру, суд вважає, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, суд закриває провадження у цій цивільній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, керуючись пунктом 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі № 539/1367/25 за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до Лубенської територіальної громади в особі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про відшкодування майнової шкоди (збитків), - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд роз`яснює позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва