Справа № 309/1372/25
Провадження № 2/309/433/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Калинич Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом: ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Хустська міська рада про виділення майна із спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа Хустська міська рада про виділення майна із спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна.

Позов вмотивований тим, що 06 серпня 2020 року згідно договору купівлі-продажу чоловік позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 придбав від громадянки ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_1 незавершену будівництвом квартиру за адресою АДРЕСА_2 , рівень готовності незавершеної будівництвом квартири становить 53,7%. При оформленні договору купівлі продажу незавершеної будівництвом квартири, нотаріусом зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на вказану незавершену будівництвом квартиру. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-108, індексний номер запису про право власності - 37654208, індексний номер витягу - 219340902 від 06.08.2020 року.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 вступили в спадщину за померлим ОСОБА_4 та здійснили за взаємною згодою поділ спадщини в державного нотаріуса Хустської нотаріальної контори, уклавши договір про поділ спадщини від 29.08.2024 року, відповідно до якого дочці ОСОБА_2 у спадщину перейшла квартира незавершена будівництвом, що розташована у АДРЕСА_2 .

Житловий будинок, у якому дочка ОСОБА_2 отримала у спадщину квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , складається з чотирьох квартир. Дві квартири власниками переоформлені у відокремлені в натурі як окремі житлові будинки, а дві квартири залишилися в спільній власності. З них: одна квартира, яку отримала у спадщину дочка ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_4 , адреса: квартира АДРЕСА_3 , а друга суміжна квартира, яка належить ОСОБА_3 , адреса квартири позивачу невідома.

Квартира АДРЕСА_3 . Квартира побудована з цегли, фундамент бутобетонний, перекриття - залізобетонні плити, покрівля-азбестоцементні листи. Квартира фактично є відокремленою, має тільки одну спільну стіну з суміжною квартирою, яка належить ОСОБА_3 та має окремий вихід на прилеглу територію.

При житті чоловік ОСОБА_4 бажаючи змінити статус квартири на житловий будинок, звернувся із заявою до виконкому Хустської міської ради про присвоєння нової адреси частині (квартира АДРЕСА_3 ) блокованого житлового будинку незавершеного будівництвом. Рішенням виконкому Хустської міської ради № 419 від 03.09.2020 року було присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_4 частині блокованого житлового будинку незавершеного будівництвом, взамін попередньої поштової адреси: АДРЕСА_2 та вирішено змінити статус квартири на житловий будинок.

Отже, дочка ОСОБА_2 бажає виділити у приватну власність частину будинку АДРЕСА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_5 та визнати за нею права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок, розташований за новою присвоєною поштовою адресою: АДРЕСА_4 .

Житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_4 розташований на земельній ділянці площею 87,0 кв. м, на якій розміщений житловий будинок, інша земельна належить до комунальної власності.

За цих обставин, ОСОБА_1 діючи в інтересах дочки немає можливості ввести в експлуатацію в цілому об`єкт будівництва - житловий будинок, оскільки житловий будинок є спільною власністю та позивач і дочка ОСОБА_2 не є правомочними особами для його добудови та подання декларації про готовність об`єкта (забудовник чи управитель незавершеного будівництвом будинку), а введення в експлуатацію окремої належної квартири в незавершеному будівництвом житловому будинку законом не передбачено та не змінює правового статусу житлового будинку.

Ухвалою Хустського районного суду від 23.04.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Хустська міська рада про виділення майна із спільної часткової власності та визнання права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. На адресу суду від адвоката Стець М.І. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, просять задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 20.05.2025 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення.

В судове засідання представник третьої особи Хустської міської ради Ангеліна Калин не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином . 07.05.2025 року подала клопотання про розгляд справи без участі представника, щодо вирішення позовних вимог залишає на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , слід задоволити в повному обсязі виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2020 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбав від громадянки ОСОБА_5 незавершену будівництвом квартиру за адресою АДРЕСА_2 , рівень готовності незавершеної будівництвом квартири становить 53,7%. При оформленні договору купівлі продажу незавершеної будівництвом квартири, нотаріусом зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на вказану незавершену будівництвом квартиру. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-108, індексний номер запису про право власності - 37654208, індексний номер витягу - 219340902 від 06.08.2020 року (а.с.15-16).

Чоловік позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 здійснили за взаємною згодою поділ спадщини в державного нотаріуса Хустської нотаріальної контори, уклавши договір про поділ спадщини від 29.08.2024 року.

Рішенням виконкому Хустської міської ради № 419 від 03.09.2020 року було присвоєно нову поштову адресу: АДРЕСА_4 частині блокованого житлового будинку незавершеного будівництвом, взамін попередньої поштової адреси: АДРЕСА_2 та вирішено змінити статус квартири на житловий будинок (а.с.18).

Частиною 1ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1,2ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини встановлені у рішенні.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно норм ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно норм ч. 5 ст. 1268 цього Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, суд приймає до уваги те, що позивач ОСОБА_1 та неповнолітня дочка ОСОБА_2 вступили в спадщину після смерті ОСОБА_4 та отримали у спільну часткову власність нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Однак, квартира за адресою АДРЕСА_4 станом на день її купівлі померлим ОСОБА_4 перебувала у статусі незавершеного будівництва та не була виділеною в натурі як окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до розділу 1 пункту 2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року N 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за N 1442/32894 - блоковані будинки - два та більше житлових (садибного типу, садові, дачні) будинків заввишки не більше чотирьох поверхів, у яких є хоча б одна спільна стіна, збудованих по межі окремих земельних ділянок за різними кадастровими номерами. Кожен блокований будинок є окремим об`єктом нерухомості і йому присвоюється окремий номер по вулиці (провулку тощо).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності з 1 липня 2015 року, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст. 183 ЦК України - річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Так, згідно висновку інженера з інвентаризації нерухомого майна щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, яким встановлено, що квартира АДРЕСА_5 , яка є незавершена будівництвом (53,7% готовності) фактично є відокремленою, має одну спільну стіну з будинком та окремий вихід на прилеглу територію. За технічними показниками квартиру АДРЕСА_5 , незавершене будівництвом може бути виділено в натурі в окремий житловий будинок з подальшою його реєстрацією під новою поштовою адресою: АДРЕСА_4 (а.с.19-22).

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» судам роз`яснено, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В даному випадку дочка ОСОБА_2 бажає виділити у приватну власність частину будинку АДРЕСА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_5 та визнати за нею права власності як на окремий об`єкт нерухомого майна житловий будинок, розташований за новою присвоєною поштовою адресою: АДРЕСА_4 .

За цих обставин, ОСОБА_1 діючи в інтересах дочки немає можливості ввести в експлуатацію в цілому об`єкт будівництва - житловий будинок, оскільки житловий будинок є спільною частковою власністю, а введення в експлуатацію окремої належної квартири в незавершеному будівництвом житловому будинку законом не передбачено та не змінює правового статусу житлового будинку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 328, 386, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Отже, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази надані стороною позивача, визнання позовних вимог в повному обсязі відповідачем ОСОБА_3 суд вважає, що з позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,12,13, 81,183 258,259, 263-265, 289,354,364,386,391 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - задоволити.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 в натурі окремий об`єкт нерухомості, а саме незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_3 та визнати її окремим самостійним об`єктом нерухомого майна за адресою АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_6 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 право власності на об`єкт нерухомого майна , за адресою АДРЕСА_4 .

Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_4 , що зареєстрований в Хустському ДПТІ 16.09.2011 р. в реєстровій книзі № 5 незавершене будівництво 53,7 % готовності за № 959.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.