Справа № 467/312/25
Провадження № 2/467/180/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.05.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою, поданою адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття обтяження у виді заборони на нерухоме майно, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року адвокат Рубан С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зняття обтяження у виді заборони на нерухоме майно, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2011 року позивач придбав у відповідача ОСОБА_2 житловий будинок з прилеглими до нього побутовими спорудами, господарськими будівлями та земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою відчуження житлового будинку та земельної ділянки позивачу стало відомо, що на вказане майно накладено заборону на його відчуження у виді записів №7373353 від 05 липня 2006 року та за № 7373410 від 05 липня 2006 року. Позивач не має ніякого відношення до накладеної заборони на житловий будинок, оскільки придбав його пізніше та наявні всі підстави для зняття заборони, накладеної на зазначений будинок в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Право власності на житловий будинок зареєстровано за позивачем. Заборона на відчуження житлового будинку була накладена на попереднього власника ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що наявність арешту на все нерухоме майно позивача перешкоджає йому як власнику вільно розпоряджатися та користуватися своєю власністю, тому він вимушений звернутися до суду з вимогою про зняття заборони на майно, представник позивача прохав зняти арешт (заборону відчуження, обтяження) з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям реєстру), індексний номер: 16561152 від 17 жовтня 2014 року та оголошення заборони на його відчуження, ОСОБА_3 , Арбузинське районне управління юстиції Миколаївської області, реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7373353 від 05 липня 2006 року та зняти арешт (заборону відчуження, обтяження) з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям реєстру), індексний номер: 16561152 від 17 жовтня 2014 року та оголошення заборони на його відчуження, ОСОБА_3 , Арбузинське районне управління юстиції Миколаївської області, реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7373410 від 05 липня 2006 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 березня 2025 року справу передано на розгляд судді ОСОБА_4 .

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 10 березня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

За розпорядженням керівника апарату суду від 27 березня 2025 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 справу перерозподілено судді Кологривій Т.М.

Ухвалою судді Кологривої Т.М. від 02 квітня 2025 року справу прийнято до свого провадження за призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Надав письмове пояснення, у якому вказав, що у 1992 році брав кредит у АК АПБ «Україна», точної суми не пам`ятає. Кредит повернув банку повністю у 1997 році. Докази про сплату кредиту у нього не збереглися, банк ліквідовано.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В.А. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відділу, зазначив про підтримання позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0.1500 га, розташованих у АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 листопада 2011 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Бойченко В.А. шляхом їх придбання у продавця ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05 липня 2006 року державним реєстратором Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області Цимбалістом Андрієм Ігоровичем на підставі листа без номера від 09 вересня 1992 року Арбузинського відділення АК АПБ « Україна» за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 16561152 від 17 жовтня 2014 року накладені обмеження з номерами запису обтяжень 7373410, 7373353 стосовно ОСОБА_2 у виді заборони на нерухоме майно.

За змістом листа Національного банку України від 16 квітня 2009 року за № 44-012/4506 рішенням комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 13 квітня 2009 року № 167 Акціонерний комерційний агропромисловий банк «Україна» виключено з державного реєстру банків у зв`язку з завершенням ліквідаційної процедури банку.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтею 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч.3 ст. 59 вищезазначеного Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

За змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та звертається з позовом про зняття з нього арешту. Із таким позовом до суду може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Враховуючи, що юридична особа, в інтересах якої накладено обмеження на майно, ліквідована, підставою для накладення обмеження став лист юридичної особи, який не є виконавчим документом, накладене обмеження на майно порушує права позивача як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позивач правомірно обрав спосіб захисту шляхом подання позову про зняття обмежень з нерухомого майна, оскільки збереження обмеження на нерухоме майно позивача та відповідний запис про це у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежують його права щодо вільного розпорядження майном, а тому його право підлягає захисту шляхом зняття обмежень з майна в судовому порядку.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву, подану адвокатом Рубаном Сергієм Юрійовичем в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття обтяження у виді заборони на нерухоме майно, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська державна нотаріальна контора Миколаївської області задовольнити.

Зняти обтяження - заборону на нерухоме майно, накладену 05 липня 2006 року на житловий будинок АДРЕСА_1 , державним реєстратором Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області Цимбалістом Андрієм Ігоровичем на підставі листа без номера від 09 вересня 1992 року Арбузинського відділення АК АПБ «Україна» за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 16561152 від 17 жовтня 2014 року, за номерами запису обтяжень 7373410, 7373353 стосовно ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива