справа № 208/4614/25
провадження № 4-с/208/19/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.

скаржник ОСОБА_1 , (в режимі відеоконференції),

представника скаржника Олійник Н.О.( в режимі відеоконференції)

представника органу,

дії якого оскаржуються ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката Олійник Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 77665417 від 01.04.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника адвокат Олійник Н.О. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду міста Кам`янського зі скаргою до державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Скаржниця просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 77665417 від 01.04.2025 року, в якій зазначено, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню штраф у розмірі 34000 грн 00 коп. та 3400 грн, 00 коп. стягнення з боржника судового збору, накладеного на підставі постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/894/25.

В обґрунтування скарги зазначає, що 11.02.2025 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі № 208/894/25 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП, щодо ОСОБА_3 , на підставі якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

ОСОБА_3 є сином скаржниці. 03.04.2025 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист, адресований на ім`я її сина, в якому містилась постанова про відкриття виконавчого провадження № 77665417 від 01.047.2025 року, в якій зазначено, що з ОСОБА_3 підлягає стягненню штраф у розмірі 34000,00 грн та 3400,00 грн виконавчого збору. Провадження відкрито на підставі постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 208/894/25.

Однак, у постанові суду, на яку посилається виконавець при відкритті провадження вказано, що на ОСОБА_3 , який являється сином скаржниці, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Її син ОСОБА_3 не отримував постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська і не знав про неї, оскільки 21 січня 2025 року рахується зниклим безвісті, тому був позбавлений можливості своєчасно та добровільно сплатити штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Окрім того вважає, що державним виконавцем самостійно визначено штраф у розмірі 34 000,00 грн, оскільки в постанові суду зазначено, що з ОСОБА_3 стягнуто саме штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 77665417 від 01.04.2025 рокує протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Олійник Н.О. та скаржник ОСОБА_1 підтримали скаргу та просили її задольнити, посилаючись на доводи, викладені в самій скарзі.

Державний виконавець Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панфілов Андрій Олександрович в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, оскільки всі здійсненні ним виконавчі дії в рамках відкритого виконавчого провадження були здійсненні у відповідності до чинного законодавства і він безпосередньо виконував постанову суду, яка була направлена для примусового виконання. Окрім того, 11.04.2025 року виконавче провадження закрито у зв`язку з його повним виконанням, на підтвердження чого до свого відзиву ним додано копію постанови про закриття виконавчого провадження. Важає, що оскаржувана постанова прийнята та вчинена відповідно до чинного законодавства України, а права ОСОБА_1 , яка не є строною виконавчого провадження не порушувались, тому просить відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 11.02.2025 року постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/894/25 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

01.04.2025 року державним виконавцем Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77665417 з примусового виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/894/25,

У постанові виконавцем зазначено, що з боржника стягненню підлягає сума штрафу у розмірі 34 000,00 грн та виконавчий збір у розмірі 3400,00 грн.

Окрім того, 01.04.2025 року державним виконавцем винесено ще постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та про арешт коштів боржника.

03.04.2025 року постанова про відкриття виконавчого провадження отримана скаржницею ОСОБА_1 , яка є матір`ю боржника ОСОБА_3 , яку вона вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її син, як військовослужбовець з 21.01.2025 року рахується безвісно зниклим.

11.04.2025 року виконавче провадження № 77665417 постановою державного виконавця від 11. 04.2025 року закрито у зв`язку з його фактичним виконанням.

В п. 9 ч. 2ст. 129 Конституції Українипередбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а уст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 18.10.2018 року у справі 442/2670/17 судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання.

Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, а в даному випадку це є держава в особі Заводського районного суду міста Кам`янського, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення.

При цьому, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», (далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першоюстатті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Відповідно до статті 18 Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Отже, з метою дотримання вимог статті 18 Закону виконавець наділений відповідними повноваження для здійснення повного обсягу виконавчих дій, так як рішення суду є обов`язковим до виконання. Невиконання рішення суду тягне за собою відповідальність, встановлену законодавством.

При цьому, згідно ч. 1 ст.26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Зокрема, згідно ч. 5 статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, в ході розгляду справи встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панфілова А.О. перебувало виконавче провадження АСВП № 77665417 з примусового виконання постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області № 208/894/25 відносно ОСОБА_3 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Однак в резолютивній частині постанови суду зазначено, що у випадку несплати накладеного на правопорушника штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Таким чином вбачається, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження правильно зазначив суму стягнення у розмірі 34 000,00 грн, оскільки про це безпосередньо зазначено у постанові суду.

Окрім того суд звертає увагу на те, що скаржник по справі не є стороною виконавчого провадження, і в даному випадку її інтереси та права при виконанні зазначеного вище виконавчого провадження жодним чином не порушено, а на момент розгляду скарги виконавче провадження взагалі закрито у зв`язку з його фактичним виконанням, а всі накладені заборони на рахунки та майно боржника знято.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки, боржник по справі ОСОБА_3 оголошений безвісно пропавшим з 29.01.2025 року, про що ані суду, ані державному виконавцю на момент ухвалення відповідних рішень відомо не було, а відтак дії, вчинені при виконанні рішення суду були абсолютно законними та такими, що не можуть бути визнані протиправними.

Окрім того, скаржником по справі не надано суду жодних підтверджуючих документів та не наведено жодних доводів з приводу того, яким саме чином порушені її права у виконавчому провадженні, яке було відкрито у відношенні її сина та тих, які б підтвердили, що вона може бути правонаступником.

Тому, в даному випадку посилання адвоката на ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» з приводу того, що при виконанні виконавчого провадження могли бути порушені права та законні інтереси скаржника є безпідставними, оскільки державним виконавцем при виконанні виконавчого документу арешти можуть бути накладені лише на рахунки, які відкриті в банківських установах на ім`я безпосередньо боржника, яким в даному випадку є ОСОБА_3 , а також на майно, яке належить йому на праві власності.

Окрім того, виконавцем не порушено вимогу ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі, оскільки після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем була направлена для відома боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження по справі за зазначеною у постанові суду адресою.

Отже, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження повинна бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням, а боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 451 ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд враховуючи доводи сторін, вищевказані положення закону приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 непідлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447, 449-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката Олійник Наталії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження № 77665417 від 01.04.2025 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 03.06.2025 о 17:15 год.

Суддя В.Г. Гречана