ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1192/22 Номер провадження 22-ц/814/1106/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Черних І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - адвоката Білинової А.В.

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2024 року ухвалене у складі головуючої судді Кузіної Ж.В., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонекідзевського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Позов мотивовано тим, що 25.08.2020 року в м. Харкові на перехресті Кільцевої дороги та вул. Тархова, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВКК д.н.з. НОМЕР_1 здійснив обгін та допустив зіткнення з транспортним засобом Kia Ceed д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 за адміністративним правопорушення за ст. 124 КУпАТ про притягнення до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку зі сплином строку притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», згідно полісу № АО7053797, з лімітом відповідальності страховика 130000 грн. за шкоду завдану майну.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу Kia Ceed д.н.з. НОМЕР_3 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 159493 грн. 73 коп., 130000 грн. з якої має відшкодувати ТДВ «СК «Альфа- Гарант» в межах ліміту страхової суми визначеної Полісом № АО7053797, 29499 грн. 79 коп. має відшкодувати ОСОБА_2 як різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою та додаткові витрати - вартість послуг ФОП ОСОБА_4 у розмірі 2500 грн. Страхове відшкодування не відшкодовано. Просив стягнути крім суми страхового відшкодування, пеню за несвоєчасну виплату та моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, які зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна.

04.07.2024 року представником позивача надано до суду заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 59719 грн. 85 коп., пені у розмірі 141986 грн. 97 коп., 3 % річних у розмірі 12934 грн. 05 коп., а всього 214640 грн. 87 коп.

02.09.2024 року представником позивача надано до суду заяву про зміну позовних вимог, а саме про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 ..

Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12.09.2024 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн., 3% річних в розмірі 12 934,05 грн., пеню в розмірі 141 986,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 59719,85 грн., витрати експерта у розмірі 2500 грн. та судовий збір у розмірі 1916,78 грн., а всього 249 057,65 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - адвокат Білинова А.В.подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано ті обставини, які мають значення для справи та визнано встановленими, обставини, які є недоведеними (що стосується доказів, на підставі яких встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, за відсутності постанови суду про визнання його винним та притягнення, за наслідками вказаної події, до адміністративної відповідальності), не досліджено всіх обставин справи, які мають значення для вирішення справи по суті.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форсмажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 року.

Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними. Це означає, що війна є форс-мажором, тобто обставиною непереборної сили, яка звільняє від відповідальності у випадку несвоєчасної сплати за певними грошовими зобов`язаннями. Враховуючи, що введення на території України з 24.02.22 воєнного стану, який на теперішній час (станом на дату розгляду справи) не припинено (продовжено на підставі відповідних Указів Президента України), є загальновідомим фактом, а також те, що зазначені форс-мажорні обставини підтверджено відповідним рішенням ТПП України, є безпідставним нарахування штрафних санкцій починаючи з 24.02.2022 року.

Зазначає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а тому позовні вимоги про стягнення пені мали бути заявлені не пізніше 11.03.2022 року.

Вказує, що вимоги Позивача, щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» штрафних санкцій є необґрунтованими - такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки у Страховика відсутні підстави для здійснення виплати страхового відшкодування, так, як Страховиком було досліджено матеріали страхової справи та прийнято вмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у відповідності до норм ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже вина водія забезпеченого транспортного засобу «КІА» д.н.з. НОМЕР_2 , не була доведена, згідно чинного законодавства, а цивільно правова відповідальність за полісом № АО/7053797 - не настала.

З огляду на вказане зазначає, що у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини, проте вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, за відсутності постанови суду про визнання його винним та притягнення, за наслідками вказаної події, до адміністративної відповідальності - є недоведеною, а тому у ТДВ СК «Альфа-Гарант» - відсутні підстави для сплати страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01.02.2018 року по справі № 126/1439/17: «Згідно зі статтями 22, 23 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньотранспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи».

Оскільки у діях водія ОСОБА_2 відсутня вина у ДТП, то і відсутня передбачена статтею 1188 ЦК України підстава для його цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. У зв`язку з цим у страхової компанії в якій була застрахована відповідальність ОСОБА_2 , не виникло встановлене статтями 22, 23 Закону України № 1961-IV зобов`язання відшкодувати шкоду.

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону 1961-IV страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі доказів поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст.. 212 ЦПК України 2004 року), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у ДТП, а отже і про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності страхової компанії».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Черних І.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що 25.08.2020 року о 15 год. 20 хв. в м. Харкові на перехресті вул. Кільцева дорога та вул. Тархова, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ВКК д.н.з. НОМЕР_1 здійснив обгін та допустив зіткнення з транспортним засобом Kia Ceed д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження .

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 за адміністративним правопорушення за ст.. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08.12.2021 року постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від. 18.01.2021 року щодо закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ст.. 124 КУпАП на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП залишено без змін.

Відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року, ДТП відбулася внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля «ВКК» днз. НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Kia Ceed д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВКК» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО7053797, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика складає 130000 грн., за шкоду заподіяну майну, франшиза дорівнює 0 грн.

11.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування за даною подією.

26.02.2021 року представник позивача ОСОБА_5 звернувся в ТДВ СК«Альфа-Гарант» з запитом з метою отримання інформації про строк проведення страхової виплати ОСОБА_1 .

Листом від 03.03.2021 року ТДВ СК«Альфа-Гарант» повідомила представника позивача ОСОБА_5 , що проведення розрахунку завданого збитку за участю автомобіля Кіа Ceed днз НОМЕР_2 та прийняття рішення про страхове відшкодування в терміни передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можливе після надання документів, які підтверджують настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу у вищевказаній ДТП.

Відповідно до копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 93/02-21 від 17.02.2021 року встановлено: вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Кіа Ceed д.н.з. НОМЕР_2 становить 199881 грн. 80 коп.; вартість відновлювального ремонту автомобіля Кіа Ceed д.н.з. НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на ремонт проведення дослідження, становить 395904 грн. 83 коп.; вартість в пошкодженому стані після ДТП автомобіля Кіа Ceed д.н.з. НОМЕР_2 становить 40387 грн. 81 коп.; ринкова вартість автомобіля Кіа Ceed д.н.з. НОМЕР_2 до моменту ДТП становить 199881 грн. 60 коп.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 148043 від 01.09.2020 року, ОСОБА_2 25.08.2020 о 15 год. 20 хв. в м. Харкові на перехресті Кільцева дорога та вул. Тархова, керуючи транспортним засобом ВКК д.н.з. НОМЕР_1 здійснив обгін та допустив зіткнення з транспортним засобом Kia д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п.14.6а ПДР, за що передбачена відповідальність ст.. 124 КУпАП, від дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.01.2021 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 за адміністративним правопорушення за ст.. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Частиною першою статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається суд першої інстанції правильно вважав, що не притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Суд першої інстанції встановив, що відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП 25.08.2020 року була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО7053797, відповідно до якого ліміт відповідальності страховика складає 130 000 грн., за шкоду заподіяну майну франшиза дорівнює 0 грн.

Встановивши зазначене суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП покладається на страховика, а розмір страхового відшкодування належний до виплати складає 130 000 грн.

Щодо стягнення пені за порушення виконання зобов`язання за договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду та просив стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пеню за період з 11.03.2021 р. по 03.07.2024 р.

Відповідно до частини другої ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. (ч.3 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру пені, з відповідним зменшенням стягнення у межах строку позовної давності з 141 986,97 грн. до 19 678,08 грн.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в частині вирішення спору щодо стягнення процентів за користування кредитом та комісії не відповідає встановленим обставинам, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" - адвоката Білинової А.В. задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 вересня 2024 рокув частині стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування змінити.

Зменшити суму стягнутої з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_1 пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з 141 986,97 грн. до 19 678,08 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді В.П.Пікуль

Т.В. Одринська