Справа № 194/2170/24
Номер провадження № 2/194/145/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовну вимогу мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Позивач, є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька, 04.12.2024 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщина, яка посвідчена приватним нотаріусом Русановою О.Г.

Тернівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області листом

№591/02-14 від 12.12.2024 року, повідомлено про порушення нею строку для прийняття

спадщини, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачем було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька з незалежних від неї причин. У зв?язку з введенням воєнного стану, в період з 02.03.2022 року по жовтень 2024 року, позивач періодично виїжджала за кордон разом з неповнолітніми дітьми, 8 років та 15 років з причини безпеки для їхнього життя та на час обстрілів постійно переміщувались території України без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи. Крім того, з 24 лютого 2022 року розпочалася та триває збройна агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. Крім того, відповідачем було обмежено її спілкування з батьком, про його смерть вона дізналась випадково від знайомих її матері. Відповідач знала про її існування, про її місце проживання,та мала змогу повідомити позивача про смерть батька.

Державний нотаріус в порушення вимог п. 1.2, глави 10 Наказу Міністерства юстиції від 22.02.2012 N? 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"не з`ясувала коло спадкоємців. Просить визначити додатковий строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в три місяці.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, згідного якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем не наведено поважні причини для пропуску строку, який встановлений законом для прийняття спадщини. Вважає, що позивач мав реальну змогу подати заяву про прийняття спадщини, так як не хворіла, у складі ЗСУ не була, у тривалих відрядженнях не перебувала. А також, ОСОБА_2 не визнає себе відповідачем по справі, оскільки законних прав та інтересів позивача вона не порушувала, місця проживання позивача не знала, телефон позивача у неї відсутній. На відміну від нею позивач зазначає точне місце проживання відповідача і навіть дату її народження. В шлюбі з чоловіком вони прожили 34 роки і за цей час його дочка ОСОБА_1 жодного разу не відвідала, не зателефонувала, не потурбувалася про стан його здоров`я. Якби позивач з батьком підтримувала родинні стосунки то і не

прийшлось би покладатися на знайомих, щоб знати про смерть батька. Вони з

чоловіком в квартирі, яка розташована в багатоквартирному будинку прожили 34 роки і сусіди по будинку та двору можуть цей факт підтвердити. Отже, правилами передбачено обов`язок нотаріуса після наведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/ій є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Позивач подала відповідь на відзив, відповідно змісту якого просила задовольнити позов повністю, оскільки відповідач не зазначила, у заяві що є ще один спадкоємець. Також, щодо твердження відповідача про невідомість її місця проживання та номера телефону не погоджується оскільки: відповідачу достеменно відомо її місце проживання. Так, 3 вересня 2014 року відповідач разом із померлим батьком були присутні на похованні її брата ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання її матері. Відповідач також була присутня на поминальному обіді. Крім того, її номер телефону залишається незмінним з 2010 року, і відповідач могла звернутися до позивача, якщо мала відповідне бажання. Щодо твердження відповідача про відсутність її спілкування з батьком, ця обставина є неправдивою, і її слід розглядати у контексті дій відповідача. Так, ще у 1998 році, під час одного з її відвідувань батька, який проживав разом з відповідачем, остання заборонила їй та її братові приходити до них. Після цього спілкування з батьком стало обмеженим і відбувалось лише на вулиці або у громадськиї місцях. Спілкування між спадкоємцем і спадкодавцем не є умовою для набуття права. Просила встановити їй додатковий строк для подачі нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю в три місяці.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила суд відмовити у задоволення позову та розглянути справу за її відсутності.

Третя особа Державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської Надтока З.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про смерть, виданого 04 грудня 2024 року Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 19, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , 24 січня 2009 року зареєстрували шлюб згідно актового запису №2, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 .

Відповідно до повідомлення Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.12.2024 року № 591/02-14, державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В., ОСОБА_1 повідомлено, що остання в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала і роз`яснено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, вона може подати заяву про прийняття спадщини або за позовом спадкоємця суд може визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на виконання ухвали суду надана копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , з якої вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , подала 02 серпня 2024 року ОСОБА_2 , та 04 грудня 2024 року через приватного нотаріуса Русанова О.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала ОСОБА_1 . Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 14.02.2024 року, ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та разом з ним на день зареєстрована ОСОБА_2 . 17 вересня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно квартиру та земельну ділянку. Заповітів посвідчено не було. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 , а також видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 2503 га на території Тульчинського району Вінницької області. Також, є лист нотаріуса на заяву ОСОБА_1 №591/02-14 від 12.12.2024 року.

Отже, судом встановлено, що державним нотаріусом не виносилась постанова відносно ОСОБА_1 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У статтях 1216, 1218 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК У за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року № 565/1145/17.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Правозастосовча практика Верховного Суду в подібних правовідносинах є незмінною та усталеною, що підтверджується також постановами Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 357/8183/22 (провадження № 61-11556св23) та від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24).

Враховуючи зазначену вище практику Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 повинна бути обізнана про смерть свого батька (про відкриття спадщини) з дня, коли він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суд вважає, що неповідомлення нотаріуса про відкриття спадщини в цій справі не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд неодноразово викладав свій висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших.

У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Загальновідомим є факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває на час розгляду заяви, оскільки неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Судом враховується те , що позивач з 11 лютого 2024 року по 11 серпня 2024 року не хворіла, у складі ЗСУ не перебувала, у тривалих відрядженнях не перебувала, а переміщувалася по території України без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи.

Суд, не бере до уваги посилання сторони позивача, що позивач не могла подати своєчасно заяву про прийняття спадщини, бо у зв`язку з веденням воєнного стану, періодично виїжджала за кордон та переміщувалася по території України без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки попри війну в Україні, на підконтрольній території, в тому числі й в м. Тернівка, з 24 лютого 2022 року продовжують діяти всі державні органи та інші органи, яким делеговані функції державних органів, в тому числі державні та приватні нотаріуси.

Суд зазначає, що позивачем не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б їй самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

Тобто, ОСОБА_1 мала можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України на території, де не велися активні бойові, або до консульської установи за межами України у відповідності до ст. 38 ЗУ Про нотаріат», проте в період з 11 лютого 2024 року по 11 серпня 2024 року не вчиняла дій щодо прийняття спадщини.

Верховний Суд неодноразово викладав свій висновок про застосування статей 1270, 1272 ЦК України в умовах воєнного стану, зокрема в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 676/47/21 (провадження № 61 -8014 св21), від 21 червня 2023 року в справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23), від 16 серпня 2023 року в справі № 520/15620/17 (провадження № 61-8414 св23), від 20 березня 2024 року в справі № 545/1231/23 (провадження № 61-16142св23), від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24) та інших.

У наведених вище постановах Верховний Суд виснував, що строк на прийняття спадщини є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Суд, не бере до уваги посилання сторони позивача, що позивач не міг подати своєчасно заяву про прийняття спадщини, оскільки відповідачем було обмежено її спілкування з батьком, та про смерть батька вона дізналась випадково від знайомих її матері, оскільки не спілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між дружиною спадкодавця та позивачем, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Отже, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року в справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року в справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року в справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року в справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року в справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року в справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року в справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року в справі № 522/17537/18.

Згідно п.3 Постанови КМУ №164 від 28 лютого 2022 року зі змінами на станом на 31.01.2023 року, установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Однак постановою КМУ №469 від 09 травня 2023 року п.3 Постанови КМУ №164 від 28 лютого 2022 року виключено, постанова набрала чинності 23.05.2023 року.

Також, стороною позивача не доведено ті факти, що позивач після смерті батька і до ІНФОРМАЦІЯ_4 намагалася звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак не змогла у зв`язку з переміщенням по території України без оформлення статусу внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 без поважних причин.

Крім того, судом враховується, що в спадковій справі, відкритій після смерті ОСОБА_3 , відсутня постанова державного нотаріуса відносно ОСОБА_1 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а мається тільки роз`яснення державного нотаріуса.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1269, 1272 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 13, 19, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін