Справа 206/1825/25
Провадження 2/206/1392/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого судді: Малихіної В.В.

При секретарі: Тимченко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровані громадяни: ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_4 , 2006 року народження, ОСОБА_2 , 1971 року народження, який є колишнім власником квартири. ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні з 2011 року та мав самостійно знятися з реєстрації після продажу квартири, але з невідомих причин цього не зробив. Фактичне його місцезнаходження не відоме. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, і взагалі ніякого відношення до квартири не має, але залишається зареєстрованим за вищезазначеною адресою.

Ухвалою суду від 02.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином. Представник позивача надіслала на адресу суду заяву в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, підтримувала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР».

В квартирі зареєстровані громадяни: ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_4 , 2006 року народження, ОСОБА_2 , 1971 року народження, який є колишнім власником квартири та не є членом сім`ї позивача, що підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади та відповіддю відділу формування та ведення реєстру територіальної громади від 11.04.2025 року.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з березня 2011 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання в квартирі від 27.03.2025 року.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 з 2011 року фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, крім того не є членом сім`ї власника житлового приміщення, що відповідно до ст. 405 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тягне за собою зняття цієї особи з реєстрації в даному приміщенні.

Таким чином позовні вимоги представника позивача є обґрунтованими, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.391, 405 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1971 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя В.В. Малихіна