Справа № 308/1617/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, постановлену суддею Наумовою Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від оплати заборгованості по аліментам - в частині позовних вимог позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із серпня 2008 року по жовтень 2023 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду про відмову у відкритті провадження в справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він перебував на примусовому лікуванні та втратив працездатність внаслідок важкої хвороби та не має коштів сплачувати аліменти. Заборгованість по аліментах накопичилася за значний період і він немає змоги сплатити таку заборгованість. Вважає, що суд безпідставно постановив оскаржувану ухвалу.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились. Позивач ОСОБА_1 просив розглянути справу за його відсутності.

Інших заяв або клопотань від сторін спору не надходило.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений про судове засідання шляхом доставки йому електронного листа на його особисту електронну пошту, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 05.03.2025(а.с.32).

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася шляхом надсилання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така судова повістка повернулася з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18 касаційний суд виснував, що довідка поштового відправлення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті(Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2023 у справі №308/14074/18 за наслідками перегляду цивільної справи №308/14074/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року змінено; мотивувальну частину рішення викладено в редакції постанови апеляційного суду; резолютивну частину рішення по суті спору викладено в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задовольнити частково, звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 389 03,25 грн. У задоволенні інших вимог позову відмовити».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; припинено стягувати аліменти з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 ; звільнено частково ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка станом на 01.02.2011 складає 82 645,00 грн, визначивши йому до сплати суму заборгованості за аліментами у розмірі 17 500,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2011 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 змінено в частині задоволення позовних вимог щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на її утримання та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присудженими рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009, відмовлено.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Закарпатським апеляційним судом в постанові від 18.09.2023, ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості по аліментах за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 38 903,25 грн. Разом з тим у вказаному рішення суд прийшов до висновку, що заборгованість яка виникла у позивача за період 07.05.2012 у сумі 77 791,75 грн (за період з серпня 2008 року по квітень 2012 року 77 695,00 грн; за період з 01.05. по 06.05.2012 96,75 грн) підлягає сплаті і позивач не підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період.

Питання щодо заборгованості за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38 903,25 грн. вирішено Закарпатським апеляційним судом постановою від 18 вересня 2023 року, та від сплати вказаного розміру заборгованості ОСОБА_1 звільнений.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України закріплено основоположне право на судовий захист, яке полягає в оскарженні в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Крім того, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував, що він внаслідок тяжкої хвороби втратив працездатність та не має можливості сплачувати аліменти. Значна сума заборгованості по сплаті аліментів утворилася у зв`язку з його перебуванням на примусовому лікуванні.

Проаналізувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2023 у справі №308/14074/18 змінено рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року та в новій редакції такого рішення звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 389 03,25 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, вищевказаним рішенням та постановою позивача звільнено від сплати заборгованості за аліментами за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 389 03,25 грн та за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181,50 грн.

Тобто, з урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що позивачу потрібно відмовити у відкритті провадження у даній справі в частині звільнення від оплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки питання звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами за період з серпня 2008 року по жовтень 2023 року уже було предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій.

Слід зазначити, що на момент ухвалення даної постанови, позовні вимоги у цій справі в частині звільнення ОСОБА_1 від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року ще не вирішені.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованих висновків, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали дотримувався вимог п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 186 ЦПК України, а тому дана ухвала постановлена з дотриманням процесуального та матеріального права, тобто підстави для скасування такої ухвали відсутні.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: