Справа № 626/991/25
Провадження № 2/626/501/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2025 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в місті Берестині, у відсутності сторін, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берестинської міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Берестинської міської ради в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право постійного користування у порядку спадкування за законом, земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданим 05.12.2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №286, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначила, що 23.07.1988 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, за актовим записом №28, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після укладення шлюбу якій присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

На підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 02.03.2001 року, ОСОБА_2 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 1.0703 га на території Піщанської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства, та отримав 05.12.2001 року Державний акт на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №286.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого 05.12.2001 року Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, у Державному реєстрі речових прав було зареєстрованого право постійного користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 1,0703 га, з кадастровим номером :01:001:0112, для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і після його смерті відкрилась спадщина, яку у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , прийняла його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , по спадковій справі №443/2024 у Зачепилівській державній нотаріальній конторі Харківської області.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданим 05.12.2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №286, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мав право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства.

Постановою №75/02.31 від 06.03.2025 року, по спадковій справі №443/2024, завідувача Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Ліною Олексіївною відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1.0703 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Піщанської сільської ради, Красноградського району, Харківської області, право постійного користування якою померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 мав на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, 05.12.2001 року, на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання від 02.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №286, і його право постійного користування цією земельною ділянкою зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, тобто, земельна ділянка є сформованою.

Від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла письмова заява в якій він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі.

Від представника Берестинської міської ради 14.04.2025 року до суду надійшла письмова заява відповідно до якої просить прийняти рішення без участі представника міської ради, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Перевіривши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.07.1988 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, за актовим записом №28, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , після укладення шлюбу якій присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

На підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 02.03.2001 року, ОСОБА_2 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 1.0703 га на території Піщанської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства, та отримав 05.12.2001 року Державний акт на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №286.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого 05.12.2001 року Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, у Державному реєстрі речових прав було зареєстрованого право постійного користування ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 1,0703 га, з кадастровим номером :01:001:0112, для ведення особистого підсобного господарства.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і після його смерті відкрилась спадщина, яку у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , прийняла його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , по спадковій справі №443/2024 у Зачепилівській державній нотаріальній конторі Харківської області.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданим 05.12.2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №286, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мав право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства.

Постановою №75/02.31 від 06.03.2025 року, по спадковій справі №443/2024, завідувача Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області Терещенко Ліною Олексіївною відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1.0703 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Піщанської сільської ради, Красноградського району, Харківської області, право постійного користування якою померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 мав на підставі Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданого Піщанською сільською радою, Красноградського району, Харківської області, 05.12.2001 року, на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання від 02.03.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №286, і його право постійного користування цією земельною ділянкою зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, тобто, земельна ділянка є сформованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ч. 1 ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ч. 3 ст. 1223 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 ЗК України від 18 грудня 1990 року, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року, який діяв з 01 січня 2002 року (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22 вересня 2005 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте, Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Звідси громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц.

Отже, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавця ОСОБА_2 , йому на законних підставах належало право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства.

У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст. 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право.

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у ст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ні через зміни у земельному законодавстві, ні через смерть осіб, яким це право належало.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23 червня 2020 року, справа № 922/989/18.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини.

Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Враховуючи викладене, ані відсутність у ЗК України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини.

Статтею 141 ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Ні за життя, ні після смерті ОСОБА_2 належне йому право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене, отже право постійного користування спірною земельною ділянкою входить до складу спадщини після його смерті.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право постійного користування у порядку спадкування за законом, земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданим 05.12.2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №286, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, відповідно до заяви позивача, яка просить при задоволенні позовних вимог судові витрати у вигляді сплати судового збору з відповідача не стягувати, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача судові витрати на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-83, 259, 263-265ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право постійного користування у порядку спадкування за законом, земельною ділянкою площею 1,0703 га, кадастровий номер :01:001:0112, для ведення особистого селянського господарства, згідно з Державним актом на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006088, виданим 05.12.2001 року Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №286, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає стягненню на її користь з відповідача Берестинської міської ради, так як позивач відповідно до позовних вимог просила не стягувати судовий збір з відповідача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

Суддя