КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/9143/24 Головуючий у 1 інстанції: Войтенко Т.В.
Провадження №22-ц/824/3291/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування витрат на правничу допомогу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування витрат на правничу допомогу, відшкодування моральної шкоди.

Просив стягнути з відповідача Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України у рахунок відшкодування майнової шкоди 20 000 грн. та 6 500 грн. моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що 12 листопада 2023 року об 19 год. 50 хв. інспектор СРПП ВП№ 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ст. лейтенант поліції Адоскин Михайло Едуардович відносно ОСОБА_1 склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №019153, згідно з яким, позивач, керував транспортним засобом «Chrysler PT Cruser», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Представник позивача зазначає, що 17.06.2024 постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/20654/23-п провадження за складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №019153 від 12 листопада 2023 року відносно позивача за статтею 130 КУпАП було закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування шкоди, позивач зазначив, що для захисту своїх порушених прав та законних інтересів позивач звернувся до адвоката з метою отримання правової допомоги. 15 січня 2024 року між позивачем та адвокатом Навродським О.В. було укладено договір про надання правової допомоги б/н, повноваження якого підтверджуються ордером серії AI №1533579 від 23 січня 2024 року.

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року сторони обумовили розмір, порядок та строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом по захисту прав та інтересів позивача у Києво- Святошинському районному судді Київської області у справі №369/20654/23-п.

Згідно Додаткової угоди №1 від 07.06.2024р. та Акту виконаних робіт №1 від 17 липня 2024 року загальна вартість наданої адвокатом професійної правової допомоги склала 20000 грн., сплата якої підтверджується квитанцією товарного чека від 17 липня 2024р.

Посилаючись на те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)», позивач звернувся до суду з даним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. та 6500 грн. моральної шкоди,

На обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилався на те, що позивачу було завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, оскільки стаття 130 КУпАП має принизливий характер. Це звинувачення у п`янстві могло б негативно відобразитись на матеріальному становищі після сплати штрафу в розмірі 17 000 грн. та при спілкуванні серед колег, рідних та друзів, одночасно із позбавленням права керувати транспортним засобом, що могло б ускладнити пересування та користування особистого транспорту в найближчій рік з подальшим складанням відповідних екзаменів для отримання посвідчення водія відповідної категорії. Позивач протягом шести місяців був вимушений захищати свої права, шляхом прибуття до суду, надання пояснень тощо. Тому, моральну шкоду позивач встановив у розмірі 6 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 15 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Навродський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надіслав ухвалу суду про відкриття провадження по справі та розгляду її у спрощеному провадженні, чим позбавив позивача права на подачу клопотання про її розгляд на загальних підставах з метою уточнення позовних вимог в частині збільшення моральної шкоди та усунення недоліків в частині невідповідного відповідача.

Вказує, що неналежний відповідач не є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди не можуть бути задоволеними взагалі, посилаючись на правові позиції Верховного суду, викладені в постанові Великої Палати від 18.12.2019 р. № 688/2479/16 -ц. Натомість зі змісту даного рішення вбачається, що (п. 44) механізм повернення обвинуваченому витрат, пов`язаних з розглядом кримінальної справи, чинний КПК України не передбачає. Проте, такі витрати можуть бути повернуті на підставі пунктів 3 і 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-вр у випадках, передбачених цим законом. Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками апеляційного суду про те, що вимогу позивача про відшкодування йому витрат, понесених у кримінальному провадженні під час розгляду заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, потрібно розглядати за правилами КПК України. Вимога позивача у цій частині теж слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Оскільки позовна заява було подана з підстав зазначених у Законі № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», то і відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в силу статті 3 частини 4 згаданого Закону (суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги). Висновок суду у цій частині протирічить висновкам, викладеним у правовій позиції Верховного суду , що призвело до незаконного рішення та самого Закону №266/94-ВР в цілому.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5ст. 272 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2023 року посадовими особами Бучанського УП ГУНП в Київській області складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ААД №019153, за ст. 130 КУпАП, згідно з яким, ОСОБА_1 12 листопада 2023 року об 19-00 год., перебуваючи за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Хутірська, 80, керував автомобілем Chrysler PT Cruiser д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, не чітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2024 року провадження в справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач, вважаючи, що незаконними діями працівників поліції йому завдано моральної шкоди, звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути її компенсацію в розмірі 6 500,00 грн. та 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу/, яка надавалася під час розгляду адміністративних матеріалів.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та нормами ЦК України.

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Тобто, у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Правильно визначаючи підстави заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач невірно визначив відповідача по справі, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Оскільки відповідачем у вказаній справі має бути Держава як учасник цивільних відносин, а не Головне управління Національної поліції в Київській області, підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, заявлених до Головного управління Національної поліції в Київській області, не вбачається.

Крім того, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в рахунок відшкодування матеріальної шкоди не можуть бути задоволені взагалі.

Позивач помилково ототожнює поняття матеріальної шкоди з витратами на оплату правничої допомоги по справі. Такі втрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Витрати пов`язані із надання правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними матеріальній шкоді та не набувають відповідних ознак внаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку (правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах Великої Палати від 14.04.2020 в справі №925/1196/18, від 21.11.2018 в справі №462/6473/16-ц, від 18.12.2019 в справі №688/2479/16-ц, від 29.05.2019 в справі 489/5045/18).

Відтак, позовні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу не можуть бути задоволенні в межах самостійного цивільного провадження.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: "У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом".

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що "у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом".

Встановивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було закрито провадження в справах про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав, положення п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями працівників поліції, які полягали у складанні відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що у справі про адміністративне правопорушення на стадії розгляду в суді першої інстанції та на стадії апеляційного оскарження брав участь його адвокат.

15 січня 2024 року між позивачем та адвокатом Навродським О.В. було укладено договір про надання правової допомоги б/н, повноваження якого підтверджуються ордером серії AI №1533579 від 23 січня 2024 року.

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року сторони обумовили розмір, порядок та строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом по захисту прав та інтересів позивача у Києво- Святошинському районному судді Київської області у справі №369/20654/23-п.

Згідно Додаткової угоди №1 від 07.06.2024р. та Акту виконаних робіт №1 від 17 липня 2024 року загальна вартість наданої адвокатом професійної правової допомоги склала 20000 грн., сплата якої підтверджується квитанцією товарного чека від 17 липня 2024р., що є збитками які позивач поніс, у зв`язку з протиправними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правову допомогу та витрати, пов`язані із залученням (викликом) експертів, які можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення за правилами цивільного судочинства, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Отже, за правилами цивільного судочинства можуть стягуватися судові витрати, які сторона понесла у зв`язку з розглядом її цивільної справи.

Процесуальні витрати, понесені, у іншому судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову. Такі витрати, розподіляються виключно за правилами відповідного судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 14.04.2020 року у справі №925/1196/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають застосуванню до правовідносин, які склалися між сторонами.

Відтак, процесуальні витрати, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у судах першої та апеляційної інстанції, не є шкодою, яка може бути відшкодована в порядку ст. 11 ЦК України, оскільки не є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди. Більше того, процесуальний закон не встановлює обов`язку для кожного користуватися правовою допомогою, а лише надає особі відповідне право. Тоді як шкода, завдана особі в порядку ст. 1166 ЦК України є невідворотним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди і не може бути поставлена в залежність від вчинення/ невчинення потерпілою особою певних дій.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні такої шкоди; необхідність нести витрати на правничу допомогу, та як наслідок виправданість понесених матеріальних втрат, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди та відмову у їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права, незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку дослідженим доказам.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана