Провадження №2/748/895/25
Єдиний унікальний № 748/1748/25
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

29 травня 2025 рокум. Чернігів

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Костюкова Т.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2025 року, ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулась до суду з позовною заявою в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20 листопада 2020 року за реєстровим №96863, щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», заборгованості за Кредитним договором №959989476 від 24.07.2019, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Однією з умов реалізації права особи на пред`явлення заяви є дотримання вимог підсудності.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань..

Згідно п.12 ст.28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої-другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання рішень інших органів (посадових осіб) є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. Законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 жовтня 2020 року по справі №263/14171/19.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, позовна заява до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вирішуються судом за місцем виконання такого рішення або за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до позовної заяви адресою реєстрації позивача, ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , а адресою фактичного проживання є: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1417316 від 27.05.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстрованою по АДРЕСА_1 .

Отже, виконавчий напис нотаріуса фактично виконується на території селища Десна, Чернігівського району Чернігівської області.

Селище Десна, Козелецького району, Чернігівської області, внаслідок адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Козелецького району, увійшло до адміністративно територіальної одиниці Чернігівського району Чернігівської області на підставі Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ.

Згідно ч.3-1 Прикінцевих та перехідних положень Розділу ХІІ Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

Отже, з аналізу наведеного вбачається, що до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно-територіального розподілу, розгляд справ в межах раніше утворених районів, в тому числі Козелецького району, здійснюється відповідним районним судом, а саме Козелецьким районним судом Чернігівської області.

Відомостей про місцезнаходження майна ОСОБА_3 , або місця її роботи на території, яка підсудна Чернігівському районному суду Чернігівської області матеріали справи також не містять.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що виконавчий напис нотаріуса фактично виконується на території, яка підсудна Чернігівському районному суду Чернігівської області, до позову не долучено.

Суддя дійшла висновку, що у даній справі єдиним підтвердженим місцем виконання виконавчого напису нотаріуса є місце реєстрації позивача - боржника за виконавчим написом, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої місцем виконання виконавчого напису є, у тому числі і проживання боржника, отже позивач скориставшись правом вибору альтернативної підсудності, обрала розгляд справи судом за місцем виконання виконавчого напису, а саме своїм зареєстрованим місцем проживання, тому розгляд цієї справи повинен здійснюватися Козелецьким районним судом Чернігівської області.

За таких обставин, справа не підсудна Чернігівському районному суду Чернігівської області.

Право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви №29458/04 та №29465/04, §24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява №7360/76, §68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, §64).

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Порушення судом правил як предметної, так і територіальної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Наведене дає підстави стверджувати, що процесуальний закон забороняє судам розглядати справи, які йому територіально не підсудні, і зобов`язує суд направити таку справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до статті 32 Цивільного процесуального кодексу України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню необхідно передати на розгляд Козелецького районного суду Чернігівської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 28, 31, 187, 258-261, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати до Козелецького районного суду Чернігівської області, за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Т.В.Костюкова