Справа № 461/260/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/25/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьона С.Ю.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника Управління державної реєстрації Львівської міської ради Паращич В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2024 року у справі за позовом співзасновника і бенефіціара ТОВ «Піцца Пронто» ОСОБА_1 до Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівської міської ради, державного реєстратора Наумець Анастасії Глєбівни, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто» про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Львівської міської ради, державного реєстратора Наумець Анастасії Глєбівни, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Американське підприємство «Піцца-Пронто» про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення.

Свої вимоги мотивує тим, що реєстратором ЛОДК БТІ та ЕО УЖКГ було зареєстроване право комунальної власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок в цілому за адресою АДРЕСА_1 та вважає, що таке було внесено у відповідний реєстр з порушенням норм чинного законодавства і підлягає скасуванню. Реєстратором Наумець А.Г. Управління державної реєстрації Львівської міської ради 04.07.2016 р. було зареєстровано право комунальної власності за Львівською міською радою на нежитлове приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний № 01 та, на її думку, було внесено у відповідний реєстр з порушенням норм чинного законодавства і підлягає скасуванню. Позивачка вважає, що Львівська міська рада не мала правових підстав та повноважень звертатися до Бюро технічної інвентаризації Львівської області зі заявою про реєстрацію права власності на будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 в цьому будинку. Позивачка стверджує, що підстав для набуття права власності на будинок АДРЕСА_1 у Львівської міської ради не було. ОСОБА_1 зазначає, що Львівська міська рада не створювала майно - будинок АДРЕСА_1 , не здійснювала реконструкції цього будинку і не здійснювала реєстрацію права власності на реконструйований об`єкт. Львівська міська рада не визнавала право власності на цей об`єкт, як відумерлу спадщину, а отже правових підстав для набуття первинного права власності у Львівської міської ради - не було.

Також, стверджує, що відсутні правочини, на основі яких Львівська міська рада отримала право власності на будинок на АДРЕСА_2 . Також Львівська міська рада не отримувала цей будинок в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи. Відсутні документи, які б підтверджували, що Львівська міська рада, заснована як юридична особа у 1994 році (коли в Україні ще не було місцевого самоврядування як самостійної гілки влади, а отже цивільно-процесуальна та адміністративно процесуальна дієздатність цієї юридичної особи є сумнівною і повинна передусім встановлюватися судом у провадженні), у свідоцтві про реєстрацію юридичної особи № АОО реєстраційній справі №7622362 вказана дата реєстрації 04.08.1994 р. (свідоцтво виготовлено на бланку 2004 р.).

Позивачка вважає, що Львівська міська рада не є правонаступником Львівської міської ради народних депутатів, а також районних рад народних депутатів м. Львова, а, відповідно до абзацу шостого ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування», є лише представницьким органом місцевого самоврядування - виборним органом, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Районні адміністрації в м. Львові є окремими підрозділами Львівської міської ради, внаслідок чого не є правонаступниками Рад народних депутатів в м. Львові.

Микитин А.І. вважає, що постанова КМУ № 311 від 05.11.1991 року не може визначати права власності на об`єкт, оскільки вказує лише балансоутримувача, а не власника майна. На момент отримання приміщень з індексами 19-1,19-2, 19-3,19-4, 19-5, 19-6 в користування за адресою: АДРЕСА_1 згідно з актом приймання - передачі від 1992 р. комунальної власності не було, а були лише державна, колективна та приватна власність.

Позивачка зазначає, що Акціонерне товариство громадського харчування, передало 1 жовтня 1992 р. підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди», яке було реорганізоване у ТОВ СУАП «Піцца-пронто» приміщення за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 61 приміщення з індексами 19-1,19-2, 19-3,19-4, 19-5, 19-6. Власником будинку за часів СРСР була держава та державні підприємства.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що у приміщенні, в якому вона працює, функціонував Державний трест громадського харчування, працівником якого вона стала у 1985 році. Саме тресту належало приміщення з індексами 19-1,19-2, 19-3,19-4, 19-5, 19-6 на вул. Городоцькій, буд. 61 у м. Львові, яке було внесене до основних фондів тресту. На початку 90-х років з метою розвитку ринкової економіки і комерціалізації підприємств торгівлі і громадського харчування, трест був ліквідований, а його власність викупили працівники, заснувавши Акціонерне товариство громадського харчування.

Акціонерне товариство громадського харчування було створене на базі Тресту громадського харчування. Акціонерне товариство громадського харчування передало згідно з п.2 Указу №70 від 31.01.1992 р. «Про комерціалізацію державної торгівлі і громадського харчування» по акту прийому-передачі від 1 жовтня 1992 р. приміщення за адресою: з індексами 19-1,19-2,19-3, 19-4, 19-5, 19-6 по вул. Городоцька, буд. 61, м. Львів новоствореному підприємству громадського харчування «Гарячі Бутерброди». Також, позивачка зазначає, що відповідно до Указу №70 від 31.01.1992 р. Акціонерне товариство громадського харчування було ліквідовано, на його базі було створене підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди», яке заснували працівники підприємства, викупивши у держави акції. ОСОБА_1 стверджує, що оскільки приміщення з індексами 19-1,19-2, 19-3,19-4, 19-5, 19-6 на вул. Городоцькій, 61 у м. Львові перебувало у законному користуванні Акціонерного товариства громадського харчування і стояло на балансі, та внаслідок його реорганізації і купівлі з метою приватизації акцій цього підприємства, усі основні фонди, у тому числі і приміщення було передане у власність трудового колективу. Підприємство «Гарячі бутерброди» шляхом комерціалізації було реорганізоване в окрему юридичну структуру та згідно з актом приймання-передачі від 01.10.1992 р. прийняло від Акціонерного товариства підприємств громадського харчування на правах правонаступництва приміщення на 36 посадочних місць з устаткуванням і майном на вул. Городоцькій, 61 у м. Львові.

ОСОБА_1 стверджує, що пізніше, на базі ПГХ «Гарячі бутерброди» було зареєстровано СП СУАП «Піцца-Пронто», як правонаступник ПГХ «Гарячі бутерброди». Тобто приміщення за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 61 передано по акту прийому-передачі спочатку ПГХ «Гарячі бутерброди» від Акціонерного товариства громадського харчування, а потім, на правах правонаступництва, перейшло до ТзОВ «Піцца-Пронто» і ніяких актів передачі ЖЕКу, Управлінню комунального майна, територіальній громаді чи міській раді не було, інформація про таку передачу також відсутня.

Позивачка зазначає, що Львівським обласним бюро технічної інвентаризації був виданий технічний паспорт на ТзОВ «Піцца-Пронто» від 23.10.1998 р. В паспорті відсутній запис про чиєсь право власності на приміщення за цією адресою. З того часу це приміщення з користування не вилучалося, підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди», а згодом його правонаступник ТОВ СУАП «Піцца-пронто» відкрито, публічно і законно користувалися цим приміщенням для здійснення господарської діяльності.

ОСОБА_1 зазначає, що у 1993 р. році до неї як керівника уже ТзОВ СУАП «Піцца-пронто» з`явилися представники Фонду держмайна з вимогою заднім числом підписати договір оренди приміщення (№ 456 від 25 травня 1993 р.), погрожуючи виселенням, вона перебуваючи у страху втратити у такий складний час роботу, підписала такий договір. Позивачка зазначає, що договір оренди підписаний неповноважною особою, права власності на приміщення, яке було об`єктом договору, зареєстровано не було. З користування ТзОВ «Піцца-Пронто» приміщення не вилучалося.

Позивачка стверджує, що Фонд комунального майна м. Львова як державна структура був ліквідований без правонаступників ухвалою сесії Львівської міської ради народних депутатів від 24 березня 1994 р., оскільки даною ухвалою не визначено, а отже цей орган був ліквідований без правонаступництва. Відповідно приміщення з індексами 19.1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 залишилося в користуванні, оскільки був ліквідований власник приміщення, без правонаступництва, а отже не було особи, яка б на законних підставах могла б витребувати приміщення у ТзОВ «Піцца-Пронто. ОСОБА_1 вважає, що ТзОВ «Піцца-Пронто» законно та відкрито користувалося і користується цими приміщеннями. Згідно з довідками ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» № Ю-3/413- 422 від 13.06.2016, Юр-2/657 від 27.05.2016 та №32302вих-1413 від 13.05.2016 (Юр 2/540 від 04.05.2016) вбачається, що приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у будинку АДРЕСА_1 є окремим об`єктом власності (нерухомого майна), і що право власності на це приміщення досі не оформлене.

Позивачка зазначає, що реєстр речових прав став публічним у 2015 р., у зв`язку з чим було з`ясовано, що право власності на приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, АДРЕСА_3 станом на червень 2016 р. не було оформлене.

ОСОБА_1 стверджує, що у договорі №456 від 28.03.2000 р. відсутні будь-які ідентифікаційні ознаки приміщення, що передається в оренду, в ньому зазначена лише його адреса ( АДРЕСА_1 ), а також площа - 57,4 м. кв., втім незрозуміло, про яке саме приміщенні йдеться, адже нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_2 є кілька. Дата укладення договору 28.03.2000 р., а термін його дії визначений з 1996 по 2006 рік, однак договір не може укладатися на період, що передує даті укладення договору, що ще раз підтверджує його нікчемність. Управління комунального майна не володіло правом власності на приміщення.

Також позивачка зазначає, що на момент оформлення права власності Львівської міської ради на будинок АДРЕСА_1 уже були приватизовані приміщення - житлові квартири. Відтак будинок у цілому на момент реєстрації права власності Львівською міською радою уже належав власникам та користувачам приміщень у цьому будинку та лише перебував на балансі комунального підприємства, що обслуговувало цей будинок. Комунальне підприємства - ЖЕК № 302 є відокремленою юридичною особою та згідно з засновницькими документами ніяким чином не співвідноситься з Львівською міською радою. Перебування приміщення на балансі не засвідчує права власності на нього.

ОСОБА_1 зазначає, що станом на дату реєстрації права власності на будинок на АДРЕСА_1 були приватизовані приміщення, а тому Львівська міська рада не мала права зареєстровувати право власності на будинок в цілому, оскільки будинок такий є спільною сумісною власністю власників житлових на нежитлових приміщень цього будинку.

На думку позивачки, реєстратор, що здійснював реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 у Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства грубо порушив порядок затверджений Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно». Оскільки рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 10.03.1987 р. №109 не є договором, що засвідчує перехід чи набуття права власності, а відтак Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства зареєстроване право власності без належних на те підстав. Після приватизації квартир будинок вибув з державного житлового фонду. Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити, визнати незаконним та скасувати реєстрацію права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №4446532, номер запису 3440 в книзі: 4 від 21.01.2004 р.) Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства, а як наслідок визнати незаконним та скасувати реєстрацію права власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер 01 реєстратором Наумець Анастасія Глєбівна, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Львівська область ; зобов`язати Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати реєстрацію права власності на будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 та на нежитлове приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 за адресою АДРЕСА_1 .

Також, ОСОБА_1 просить визнати підстави пропуску позовної давності на подання даного позову поважними та поновити строк на звернення до суду, оскільки про те, що Львівською міською радою було сфабриковано реєстрацію права власності на будинок в цілому вона дізналася лише отримавши відповідь на запит про доступ до публічної інформації, який скерувала до Львівської міської ради з вимогою засвідчити право власності на приміщення з індексами з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у будинку АДРЕСА_1 . Оскільки реєстри права власності були закритими, про те, що у будинку знаходяться приватизовані приміщення, а Львівська міська рада не має права власності на приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у будинку АДРЕСА_1 , і те, що Львівська міська рада володіє правом власності на будинок в цілому позивачка дізналася з отриманої відповіді 07 червня 2016 року. Також, позивачка зазначила, що інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого отримала 09.03.21016 року у відповідь на її інформаційний запит від 02.03.2016 року.

03.08.2017 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила скасувати рішення Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про реєстрацію права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради реєстраційний номер №4446532, номер запису 3440 в книзі: 4 від 21.01.2004 р. на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати рішення державного реєстратора Наумець Анастасії Глєбівни, Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Львівська область, про державну реєстрацію прав і обтяжень № 30292773 від 04 липня 2016 р. на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , індекси 19-1, 19-2, 19-3, 19-4,19-5, 19-6, м. Львів; зобов`язати Управління державної реєстрації Львівської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень реєстраційний номер майна 4446532, номер запису 3440 в книзі: 4 від 21.01.2004 р. на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати державного реєстратора Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Львівська область Наумець Анастасію Глєбівну внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень номер запису про право власності 15219970 від 29.06. 2016 р.

09.04.2021 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила скасувати реєстрацію права власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення на вул. Городоцькій,61 з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у м. Львові загальною площею 57,4 кв. (реєстраційний № 01), проведену 29.06.2016 р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Львівської міської ради Наумець Анастасією Глєбівною ; скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення на вул. Городоцькій,61 з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у м. Львові загальною площею 57,4 кв.м. реєстраційний № 01, за Львівською міською радою внесений 29.06.2016 р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Львівської міської ради Наумець Анастасією Глєбівною.

28.04.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій додатково зазначила, що державний реєстратор Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Львівської міської ради Наумець А.Г. перевищила свої повноваження, так як на дату державної реєстрації (29.06.2016 р.) права власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , індекси 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6, у м. Львові загальною площею 57, 4 кв. м., повноважень стосовно державної реєстрації речових прав і обтяжень у Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради ще не було. Повноваження щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження виникли з дати затвердження повноважень 23.09.2016 року відповідно до рішення №848 Львівської міської ради від 23.09.2016 року. ОСОБА_1 вважає, що державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , додаткові відомості: індекси 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19, підлягає скасуванню, так як Державний реєстратор Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Наумець А.Г. прийняла до розгляду заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень стосовно об`єкта нерухомості адресу котрого не вказано. Так на бланку заяви заповненому фізичною особою ОСОБА_3 в розділі Відомості про об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, у графі Місцезнаходження об`єкта нерухомого майна вказано: АДРЕСА_1 . В будинку за адресою АДРЕСА_1 знаходиться три нежитлові приміщення на першому поверсі індекси приміщень 18-1 по 18-6 магазин «Спортовари», 20-1 по 20-3 магазин «Світоч» індекси приміщень ( аркуш 219 інвентаризаційної справи на будинок) та кафе «Піцца-Пронто» індекси приміщень 19-1 по 19-6. Отже, в заяві не вказано стосовно якого нежитлового приміщення подана заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що державний реєстратор зареєстрував право власності на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , додаткові відомості: індекси 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 не за територіальною громадою в особі Львівської міської ради, а за Львівською міською радою. Львівська міська рада є представницьким органом територіальної громади отже, реєстрація права власності мала здійснюватися за територіальною громадою в особі Львівської міської ради. Тому, на думку позивачки, реєстрація права власності за Львівською міською радою є неправомірною. Також, Микитин А.І. стверджує, що державний реєстратор зареєстрував право власності на нежитлове приміщення за неналежно завіреною копією довіреності виданою Управлінням комунальної власності, а не Львівською міською радою, як представника територіальної громади та неналежно завіреною копією паспорта заявника. Відтак, на думку позивачки, державний реєстратор мав прийняти рішення про відмову у державній реєстрації права, так як заявником не надано належним чином завірених документів, що встановлюють обсяг повноважень та особу заявника. Єдиною підставою набуття права комунальної власності на будинок АДРЕСА_1 Львівська міська рада вважає рішення Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10.03.1987 р., інших документів, що підтверджують факт перебування у комунальній власності вказаного будинку не було надано. На нежитлові приміщення з індексами 19-1,19-2,19-3,19-4,19-5,19-6, в будинку АДРЕСА_1 не надано жодних документів, що підтверджують факт перебування цього об`єкта нерухомого майна у комунальній власності. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що державний реєстратор Наумець А.Г. в порушення п.п. 3 п.44 постанови КМУ від 25.12. 2015 р. № 1127, зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна без документу, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування.

Також, позивачка зазначає, що рішення Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 р. №109 не є правовстановлюючим документом, відтак, реєстрація права власності на підставі рішення Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 р. №109 на будинок АДРЕСА_1 є нікчемною. Крім цього, рішення Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 р. №109, на думку позивачки, не встановлює право комунальної власності територіальної громади, з огляду на те, що в матеріалах інвентаризаційної справи №146/6 реєстраційний номер № 4446532 на будинок АДРЕСА_1 на аркуші 162 та в матеріалах справи знаходиться реєстраційне посвідчення від лютого 1998 р. про те, що цей будинок зареєстрований на праві державної власності за виконкомом Залізничної ради народних депутатів і знаходиться в оперативному управлінні ЖЕО Залізничного району на підставі реєстру № 3440, затвердженого рішенням виконкому Залізничної ради народних депутатів за №109 від 10.03.1987 р. Тому просила позовні вимоги задовольнити.

07.09.2021 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить скасувати державну реєстрацію права власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1415,9 кв.м. (реєстраційний номер №4446532, номер запису 3440 в книзі: 4 від 21.01.2004 р.). проведену 21.01.2004 р. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1415.9 кв. м.(реєстраційний номер №4446532, номер запису 3440 в книзі:4 від 21.01.2004р.)за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесену 21.01.2004 р.; скасувати державну реєстрацію права власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у м. Львові загальною площею 57,4 кв. (реєстраційний № 01), проведену 29.06.2016 р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Львівської міської ради Наумець Анастасією Глєбівною та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 у м. Львові загальною площею 57,4 кв. реєстраційний № 01, за Львівською міською радою внесений 29.06.2016р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Львівської міської ради Наумець Анастасією Глєбівною.

12.09.2023 року позивачка подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить доповнити прохальну частину уточненої позовної заяви від 03.09.2021 року позовною вимогою про витребування у Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, п/і 79008, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-американське підприємство «Піцца-Пронто» (вул. Городоцька, 61, м. Львів, 79016, ) нежитлового приміщення загальною площею 57,4 кв. метрів реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), за адресою: АДРЕСА_2 з індексами 19-1, 19-2, 19-3. 19-4, 19-5, 19-6 у м. Львові.

Рішенням рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд не досліджував доказів сторони позивача, не надав жодних заперечень та спростувань їхнім доказам з покликанням на норми законодавства, а вісі висновки суду зводяться до преюдиційного значення рішень судів у справах №914/1171/16 та461/6488/17.

Не погоджується з такими висновками, та як рішення судів у справах №914/1171/16 та461/6488/17 не мають преюдиційного значення для суду у даній справі.

Вказує, що рішення виконавчих комітетів районних рад народних депутатів не віднесено до переліку право встановлювальних документів. А відповідно рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 року №109 не є право встановлювальним документом. Отже, Львівським облсним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки управління житлово-комунального господарства незаконно зареєстроване право власності без належних на те підстав.

Суд не досліджував доказів відсутності права комунальної власності територіальної громади м.Львова на будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Апелянт зазначає, що будинок у цілому на момент реєстрації права власності Львівською міською радою уже належав власникам та користувачам приміщень у цьому будинку.

Суд не дослідив доказів стосовно того, що державний реєстратор а порушення п.п.3 п.44 постанови №1127 прийняла рішення про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення без документу, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування.

Звертає увагу також на те, що реєстрація права власності відбулась без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника Наконечного П.О. на підтриманні доводів апеляційної скарги, представника Управління державної реєстрації Львівської міської ради Паращич В.П. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а рішення судів у справах №914/1171/16 та №461/6488/17, та які набрали законної сили має для суду, що розглядає справу, преюдиційне значення, коли переоцінка обставин та відповідних їм відносин, встановлених іншим судом, не допускається. Зокрема даними рішеннями встановлено, те, що Товариство з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» користувалося спірними приміщеннями на підставі договірних відносин з 1992 року та спірне приміщення перебувало в користуванні Товариства, а не у власності. Виконавчий комітет Львівської міської ради під час винесення рішення №414 від 06 червня 2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул. Городоцькій, 61» діяв відповідно до наданих йому повноважень. Право комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 зареєстроване на підставі всіх необхідних документів, тому відповідно реєстрація права власності територіальної громади в особі Львівської міської ради на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 є законною, проведеною з дотриманням усіх норм законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» є Микитин Анна Іванівна, місцезнаходження юридичної особи: 79016, м. Львів, вул. Городоцька, 61 ( Том 1, а. с. 19-19б).

Згідно з інформаційною довідкою №562830988 від 06.07.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлове приміщення, на АДРЕСА_1 , в якому розташовані спірні приміщення, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради (Том 1, а. с. 26-27).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 р. №109, будинок за адресою: АДРЕСА_1 включено до реєстру житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Залізничному району м. Львова (Том 1, а. с. 28-29).

Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», постановлено затвердити перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 24.12.1991 року №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м. Львова.

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.10.1992 року з додатками Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди» 36 місць в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (Том 1, а. с.33-37).

Товариство з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто» є правонаступником підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди», про що, зокрема, свідчить п.2.3 Статуту, зареєстрованого Львівською міською радою народних депутатів в особі керуючого справами Пограничного Є.П. 25.11.1992 року, реєстраційний номер 04161.

Відповідно до даних технічного паспорту, складеного Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 23.10.1998 року, інвентарний номер 146, загальна площа вищезгаданого нежитлового приміщення складає 57,4 кв.м., індекси приміщень 19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6 (Том 1, а. с. 196-198).

28.03.2000 р. між Управлінням комунального майна (Орендодавець) та ТОВ СП «Піцца-Пронто» (орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №456, відповідно до п. 1-3 якого орендодавець на підставі договору №456 від 20.05.1993р. і патенту №279 від 01.04.1996р. здав, а орендар прийняв в оренду з 27.03.1996р. до 27.03.2006р., терміном на 10 років у користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Призначення приміщень кафе. Загальна площа 57,4 кв.м.

03 червня 2016 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 ». Відповідно до означеного рішення, зареєстровано територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлове приміщення першого поверху під індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 загальною площею 57,4 кв. м на АДРЕСА_2 , яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова, є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжним. Технічні характеристики приміщення відображено у технічному паспорті, складеному Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04.02.2004 за інвентарним № 146. На управління комунальної власності департаменту економічної політики покладено реєстрацію права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у встановленому порядку /Том 1, а. с. 176/.

В довідках №Ю3/413-422 від 13.06.2016р., №32302вих.-1413 від 13.05.2016 р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зазначає, що інформація про реєстрацію права власності на приміщення, що виступають об`єктом оренди в матеріалах ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відсутня. Дані приміщення є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними (Том 1, а. с. 212).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), саме тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (така ж правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Звертаючись до суду з позовом про скасування реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення позивач вказувала, що Львівська міська рада, як представницький орган територіальної громади, не надав доказів передачі з державної у комунальну власність будинок АДРЕСА_1 , а відповідно реєстрація права комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на будинок є незаконною та підлягає скасуванню. ОСОБА_1 зазначала, що з моменту прийняття та облікування нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 з індексами 19.1, 19.2, 19.3, 19.4, 19.5, 19.6 постійно знаходились в володінні та користуванні спеціального тресту їдалень промислових підприємств і установ №1, №2 та в подальшому підприємства громадського харчування (ПГХ) «Гарячі бутерброди» і його правонаступника ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто». Вважає, що ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» є фактичним власником спірних нежитлових приміщень.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України цим Законом та іншими Законами України.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Питання належності спірних приміщень до комунальної власності досліджувалось зокрема при розгляді справи №914/1171/16.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.07.2016 року первісний позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» про стягнення 18977,24 грн. боргу, зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 57,4 кв.м., що знаходяться за адресою : м. Львів, вул. Городоцька, 61 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» (79016, м. Львів, вул. Городоцька, 61; ) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; ) 18680,71 грн. боргу та 1356,50 грн. судового збору. В задоволенні решти первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним договору оренди від 28.03.2000 р. за № 456 відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 року апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено. Скасовано рішення господарського суду Львівської області від 08.07.2016р. у справі №914/1171/16 в частині відмови у задоволенні первісного позову про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства Піцца-Пронто повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 57,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягувач Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради. В цій частині прийнято нове рішення. Первісний позов задоволено. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько-американське підприємство Піцца-Пронто (79016, м. Львів, вул. Городоцька, 61; ) повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень загальною площею 57,4 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягувач Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради. В решті рішення господарського суду Львівської області від 08.07.2016 р. у справі №914/1171/16 залишено без змін. В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства Піцца-Пронто відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2018 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю спільне Українсько-Американське підприємство "Піцца-Пронто" залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.16 у справі господарського суду Львівської області №914/1171/16 - без змін.

Так, з рішень прийнятих у справі №914/1171/16, зокрема, вбачається, що у відповідності до положень договору оренди нежитлових приміщень №456 від 28.03.2000р., укладеного на підставі договору ФКМ №456 від 20.5.93 і патенту №279 від 01.04.96р. між Управлінням комунального майна та Товариством з обмеженою відповідальністю спільним українсько-американським підприємством Піцца-Пронто, Товариство являється орендарем нежитлових приміщень загальною площею 57,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 на момент укладення оспорюваного договору належав на праві комунальної власності територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради. Підставою виникнення права власності відповідно до наявної у справі копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22063107 від 04.03.2009р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» є рішення Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10.03.1987р., яке ніким не оспорювалось і не визнавалось недійсним у встановленому порядку.

Орендовані приміщення площею 57,4 кв.м, розташовані на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , є частиною вказаного будинку і належать на праві комунальної власності територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів від 10.03.1987 р. №109, будинок за адресою АДРЕСА_1 включено до реєстру житлових будинків (споруд), які належать місцевим радам по Залізничному району м. Львова.

Згідно постанови Кабінету міністрів України від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», постановлено затвердити перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Виконавчим комітетом Львівської обласної ради народних депутатів рішенням від 24.12.1991 року №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області», затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів районів м. Львова.

03 червня 2016 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 ».

За результатами оскарження рішення №414 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 », рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2020 року у справі № 461/6488/17 у задоволені позову бенефіціара ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення відмовлено. Постановою Верховного Суду від 12.02.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року без змін.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно ст. ст. 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Львівською міською радою до Управління державної реєстрації було скеровано всі необхідні документи для реєстрації права комунальної власності на приміщення з індексами 19- 1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 61, а саме: заяву про реєстрацію права комунальної власності, технічний паспорт на зазначені приміщення, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про реєстрацію права комунальної власності на приміщення на АДРЕСА_2 , лист з Фонду державного майна про відсутність перебування цих приміщень у державній власності, витяг Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на будинок на АДРЕСА_2 , та довідка Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про те, що приміщення з індексами 19-1, 19-2, 19-3, 19-4, 19-5, 19-6 є ізольованими, не належать до житлового фонду, не є допоміжними та не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку, а також, що свідоцтво про право власності на ці приміщення не видавалося та реєстрація не проводилася.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 зареєстроване на підставі всіх необхідних документів, тому відповідно реєстрація права власності територіальної громади в особі Львівської міської ради на нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 є законною, проведеною з дотриманням усіх норм законодавства.

Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи апелянта що ТзОВ СУАП «Піцца-Пронто» є фактичним власником спірних нежитлових приміщень.

Встановлено, що 10 липня 1992 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів зареєстровано Підприємство громадського харчування «Гарячі бутерброди», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію господарського формування за реєстраційним номером 02687, в якому зазначено рішення про створення: рішення міської комісії по комерціалізації та приватизації в сфері торгівля, громадського харчування та побуту від 10.06.1992 року №2 за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 61.

Відповідно до Акту прийому передачі від 01.10.1992 року з додатками Акціонерним товариством громадського харчування Залізничного району передано підприємству громадського харчування «Гарячі бутерброди» 36 місць в будинку за адресою: АДРЕСА_1 і бухгалтерські документи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Спільного Українсько-Американського підприємства «Піцца-Пронто» є правонаступником підприємства громадського харчування «Гарячі бутерброди», про що, зокрема, свідчить п.2.3 Статуту, зареєстрованого Львівською міською радою народних депутатів в особі керуючого справами Пограничного Є.П. 25.11.1992 року, реєстраційний номер 04161 (т.1, а.с.20, 62, 73).

Рішення судів у справах №914/1171/16 та №461/6488/17, які набрали законної сили, встановлено, те, що Товариство з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» користувалося спірними приміщеннями на підставі договірних відносин з 1992 року та спірне приміщення перебувало в користуванні Товариства, а не у власності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції а зводяться до переоцінки доказів встановлених судом першої інстанції.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що принцип правової визначеності також встановлює, що жодна сторона не вправі вимагати перегляду остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і постановлення нового рішення по суті. Повноваження суду апеляційної інстанції щодо перегляду рішення суду першої інстанції має використовуватися для виправлення судових помилок. (Желтяков проти України, №4994/04, п. 4244, рішення від 09.06.2001 р.)

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.