ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/4311/24 Номер провадження 22-ц/814/2006/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - Омельченка Олексія Миколайовича

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від від 23 січня 2025 року про застосування заходів процесуального примусу, постановлену в місті Гадячі під головуванням судді Максименко Л. В.

та на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року, ухвалене в місті Гадячі під головуванням судді Максименко Л. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати),

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 09.09.2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Стандарт-Агро» з врахуванням додаткових угод було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надала, а орендар прийняв у строкове платне користування терміном на 7 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,8212 га (рілля), кадастровий номер :00:001:0525, яка знаходиться на території Лютенської (до об`єднання Рашівської) сільської ради Миргородського (до об`єднання Гадяцького) району Полтавської області.

Вказана земельна ділянка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до додаткової угоди № б/н від 11.07.2017 зі згоди орендодавця (яка виражається шляхом підписання даного договору) орендар передав, а новий орендар - ТОВ «Агро-Край» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені у договорі оренди.

Відповідно до додаткової угоди № б/н до договору оренди землі з 11.07.2017 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 119 831,76 грн, розмір річної орендної плати за оренду земельної ділянки складає 8% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Додатковою угодою № б/н від 05.04.2021 внесено зміни до договору оренди від 09.09.2015, за якими предметом договору є земельна ділянка площею 2,7824 га (рілля) з кадастровим номером :00:001:0388, строк дії договору 14 років, орендна плата вноситься в грошовій сумі розміром 14 379,81 грн за рік оренди до 31 грудня. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,01% він несплаченої суми за кожен день прострочення.

За умовами додаткової угоди від 26.12.2023 договір укладено строком на 15 років 3 місяці 22 дні та діє до 31.12.2030, орендна плата складає 14% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 16 776,45 грн.

Позивач у повному обсязі та належним чином виконала взяті на себе договірні зобов`язання, передавши в строкове орендне користування відповідачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Натомість відповідач, в порушення свого обов`язку не здійснив виплату позивачу орендної плати з урахуванням індексів інфляції за 2023 рік.

Оскільки на неодноразові звернення позивача відповідач не реагував належним чином шляхом сплати заборгованості, а лише направляв роз`яснення та не провів доплату орендної плати з урахуванням індексу інфляції, невиконання ТОВ «Агро-Край» власного договірного грошового зобов`язання у вигляді невнесення розміру орендної плати за отримані у користування сільськогосподарські угіддя передбачає відповідальність, встановлену умовами договорів, у вигляді пені в розмірі 0,01% від несплаченої своєчасно суми за кожний день прострочення, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати згідно вимог статті 625 ЦК України.

Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з ТОВ «Агро-Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0525 за 2023 рік у розмірі 8 937,73 грн, з яких: 7 992,01 грн - орендна плата за землю, 193,78 грн - 3% річних, 516,18 грн - інфляційні втрати, 235,76 грн - пеня.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року застосовано відносно ТОВ «Агро-Край» в порядку процесуального примусу за невиконання обов`язку щодо надання до суду витребуваних доказів стягнуто з ТОВ «Агро-Край» в дохід державного бюджету штраф в розмірі 6 056,00 грн.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0525 за 2023 рік у загальному розмірі 8 937,73 грн, з яких: 7 992,01 грн - орендна плата за землю, 193,78 грн - 3% річних, 516,18 грн - інфляційні втрати, 235,76 грн - пеня.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не погодившись з ухвалою суду про застосування заходів процесуального примусу та вказаним рішенням суду в частині розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, представник відповідача - ТОВ «Агро-Край» Омельченко О. М. подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року та змінити рішення цього суду від 03 березня 2025 року в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 3 000 грн.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу суду ґрунтуються на тому, що товариство не могло вчасно надати витребувані судом документи через велике навантаження на юридичну службу, оскільки на адресу товариства надходить велика кількість процесуальних документів, як засобами поштового, так і електронного зв`язку, що потягло за собою порушення процесуальних строків, яке не мало на меті здійснити неповагу до суду чи ігнорування вимог закону, а навпаки поведінка відповідача до цього часу свідчить про свідоме дотримання загальноприйнятих норм та моральних цінностей.

Звертає увагу на те, що відсутність документів, які витребував суд, не перешкоджала у прийнятті рішення за наявними у справі доказами.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду ґрунтуються на неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, порушенні норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції мав врахувати обсяг та характер роботи, виконаної адвокатом позивача, конкретні обставини справи і її складність.

Вказує, що перелік наданих адвокатом послуг не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, процесуальні документи, подані позивачем не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, а їх виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт.

Вважає, що в даній справі заявлені судові витрати є завищеними, оскільки справа не потребує великої правової кваліфікації щодо даного предмета спору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України не переглядається апеляційним судом.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Рой І. В. просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла наступних висновків.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України апеляційний суд вправі змінити рішення суду першої інстанції у разі невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року витребувано від ТОВ «Агро-Край» оригінали платіжних відомостей та інших документів, які підтверджують факт проведення розрахунків, сплати орендної плати у будь-якій формі (грошовій чи натуральній) за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 532048500:00:001:0525, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 , з 2022 року і по теперішній час; довідку про розмір заборгованості за договором оренди землі за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 532048500:00:001:0525 де орендар - ТОВ «Агро-Край», орендодавець ОСОБА_1 ; детальний розрахунок нарахування орендної плати по договору оренди за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 532048500:00:001:0525, де орендар - ТОВ «Агро-Край», а орендодавець ОСОБА_1 ; належним чином засвідчені копії всіх існуючих додаткових угод до договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Агро-Край» та ОСОБА_1 , де об`єктом оренди є земельна ділянка з кадастровим номером 532048500:00:001:0525 (а. с. 52-54).

Вказана ухвала була отримана ТОВ «Агро-Край» 28 листопада 2024 року в електронному кабінеті системи «Електронний суд» та безпосередньо в приміщенні суду представником ТОВ «Агро-Край» Гузій С. М., про що свідчать довідка про доставку електронного документу та наявна в матеріалах справи розписка (а. с. 57, 58).

Ухвалою суду від 09 січня 2025 року повторно витребувано вказані документи із зазначенням дати виконання 20 січня 2025 року (а. с. 71-72).

Вказана ухвала була отримана ТОВ «Агро-Край» 09 січня 2025 року в електронному кабінеті системи «Електронний суд» (а. с. 73).

У порушення вимог частин шостої, сьомої статті 84 ЦПК України витребувані докази на вимогу суду ТОВ «Агро-Край» надані не були, про неможливість подання доказів у встановлений строк із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухали відповідачем суд не повідомлено.

Лише 28 січня 2025 року відповідач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 84, частини першої статті 143, пункту 5 частини першої статті 144, пункту 3 частини першої, частини другої статті 148 ЦПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, встановлені цим Кодексом, зокрема, стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у випадку повторного чи систематичного неподання витребуваних доказів без поважних причин або без їх повідомлення, суд з урахуванням обставин справи стягує з відповідного учасника судового процесу штраф у дохід державного бюджету у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Постановляючи ухвалу про застосування заходів процесуального примусу відносно ТОВ «Агро-Край», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що витребувані докази у встановлені строки відповідачем надані не були, про неможливість їх подання в установленому порядку суд не повідомлено, а тому з метою запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства та спонукання володільця документів надати відповідні докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача штрафу в дохід держави у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 6 056 грн, що відповідає вищевказаним нормам процесуального права та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року.

Згідно частин другої, третьої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Статтею 44 ЦПК України встановлено заборону зловживання процесуальними правами.

У разі невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частинами шостою, сьомою статті 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Підставою для застосування заходів процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки особи, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або неповідомлення про неможливість їх подання.

Вжиття заходів процесуального примусу є правом суду за конкретні цивільні процесуальні правопорушення. При цьому, такі заходи, у тому числі штраф, мають бути застосовані, якщо заявник знав про необхідність вчинення певних процесуальних дій, проте без поважних причин їх не вчиняв.

Встановивши факт систематичного ненадання ТОВ «Агро-Край» на вимогу суду доказів, які мають істотне значення для вирішення справи та знаходяться у відповідача, неповідомлення відповідачем суду про неможливість подання витребуваних доказів, що створює протиправні перешкоди у розгляді справи та не сприяє виконанню завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, які є обов`язковими для суду та учасників судового процесу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до відповідача заходів процесуального примусу, які відповідають обставинам та характеру процесуального правопорушення, допущеного відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності поважних причин неподання суду доказів по справі в установлений строк відхиляються апеляційним судом, як безпідставні, оскільки про наявність таких причин протягом п`яти днів з дня вручення ухали відповідач суд не повідомив, а зазначені в апеляційній скарзі обставини стосуються організації роботи юридичної особи, що не звільняє відповідача від належного виконання процесуальних обов`язків.

За вказаних обставин, ухвала суду першої інстанції від 23 січня 2025 року про застосування заходів процесуального примусу до ТОВ «Агро-Край» є законною та обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду апеляційним судом не вбачається.

У частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.

За правилами пункту 6 частини першої статті 264, пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, про що зазначається у резолютивній частині рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України відносяться витрати на професійну правничу допомогу, за правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалось адвокатом Рой І. В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2122 від 11.04.2018, виданого на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області від 11.04.2018 № 7) на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 04.11.2024 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1240956 (а. с. 45, 46, 48-49).

Додатковою угодою № 1 до вказаного договору від 04.11.2024 сторони погодили також представництво Адвокатом інтересів Клієнта в Гадяцькому районному суді Полтавської області та розмір гонорару адвоката в сумі 5 000 грн (а. с. 50).

В Акті виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 21.11.2024 клієнт ОСОБА_1 та адвокат Рой І. В. підтвердили факт надання правничої допомоги та порядок її оплати у визначеному договором розмірі - 5 000 грн протягом 30 робочих днів з дня винесення рішення по справі (а. с. 50 зворот).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідач на користь позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що сума понесених позиачем судових витрат підтверджена належними доказами, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для цілей розподілу таких судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи суд враховує, що: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява № 58442/00 § 154).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначила, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар та неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ТОВ «Агро-Край» подав відзив на позовну заяву, в якому просив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з 5 000 грн до 3 000 грн. Вказував, що заявлена в позові сума судових витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною заявлених стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. При цьому зазначив, що позивачем не надано доказів оплати таких витрат, що є необхідною умовою для їх стягнення (а. с. 60-62).

Матеріалами справи підтверджується факт надання правничої допомоги ОСОБА_1 при розгляді даної справи в суді першої інстанції відповідно до умов Договору про надання правової допомоги від 04.11.2024 та додаткової угоди № 1 до цього договору від 04.11.2024 і за правилами пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат не має значення чи такі витрати фактично оплачені стороною чи підлягають сплаті у погоджений з адвокатом строк.

Водночас, заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги адвоката не відповідає вимогам справедливості та розумності, а також співмірності таких витрат зі складністю справи та обсягом наданих адвокатських послуг, оскільки у справах даної категорії склалася усталена судова практика та між сторонами фактично був відсутній спір щодо розміру заборгованості по орендній платі позивачу за 2023 рік у сумі 7 992,01 грн, які просив стягнути позивач з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені згідно умов договору оренди землі, що не потребувало складного правового аналізу та збирання великої кількості доказів. Крім того, оцінка по 1 000 грн послуг адвоката за складання та направлення адвокатського запиту, а також складання і подання клопотання про витребування доказів по справі, всього на суму 2 000 грн, не є обґрунтованою ні умовами укладеного договору правничої допомоги, ні витраченим адвокатом часом, а з огляду на те, що відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний подати докази разом з поданням позовної заяви, такі дії адвоката мають здійснюватися під час підготовки позовної заяви та повністю охоплюються такими послугами.

Ухвалюючи рішення про повне відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за наявності підстав, передбачених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, не розглянув, що призвело до помилкового вирішення спірного питання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу позивача в суді першої інстанцій у фіксованому розмірі 5 000 грн не є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову, а також не відповідають принципу справедливості та критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, тому за даних обставин справи розмір таких витрат підлягає зменшенню до 3 000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача на рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає зміні зі зменшенням розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - Омельченка Олексія Миколайовича на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» - Омельченка Олексія Миколайовича на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року - задовольнити.

Зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 , з 5 000 грн до 3 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна