ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1144/25 Головуючий суддя І інстанції Малахова О. В.
Провадження № 22-ц/818/2193/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про забезпечення (скасування забезпечення) позову або доказів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваль Олександра Юрійовича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

23.01.2025 до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ), представник - адвокат Коваль Олександр Юрійович, до ОСОБА_2 (далі Відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів у розмірі 179994,00 грн.

Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову, у якій представник Позивача просив вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль Олександр Юрійович в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити, а саме: - вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому на ім`я відповідача - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в АТ «ПУМБ» (МФО 334851, вул. Андріївська, 4, Україна, 04070, м. Київ),- направити Ухвалу про забезпечення позову для виконання до АТ «ПУМБ» (МФО

334851, вул. Андріївська, 4, Україна, 04070, м. Київ).

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Вказано, що предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення грошових коштів в сумі 179 994 грн. 00 коп., тобто у даній справі має місце вимога майнового характеру. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Позивач надав достатньо доказів на підтвердження законних підстав для її задоволення, але суд першої інстанції не надав їм належної оцінки.

Зазначено, що з огляду на предмет позову запитаний у суду засіб його забезпечення є співмірний та обґрунтований, а застосований судом стандарт доказування підстав для накладення арешту на банківський рахунок відповідача є завищений та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, чим порушив баланс інтересів сторін, та не відповідає відповідним правовим висновкам, викладених Верховним Судом в постанові від 11.12.2023 по справі № 904/1934/23.

Також вказано, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір, зокрема, щодо стягнення грошових коштів, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна (грошових коштів) на користь третіх осіб,

Розумність, співмірність та адекватність запропонованого Позивачем заходу забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів обґрунтовується тим, що у власності Відповідача знаходиться також і нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що вартість вказаної квартири є значно вищою ніж розмір позовних вимог, Позивачем просить забезпечити його позов саме шляхом арешту грошових коштів на банківському рахунку Відповідача, тобто безпосередньо в тій сумі що відповідає розміру його позовних вимог. Такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору, відповідає принципу пропорційності та співмірний із заявленими Позивачем вимогами, не спричинить жодної шкоди Відповідачу, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників справи розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вказав, що заявник просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Також суд зазначив, що представником позивача не надано доказів проведення відповідачем заходів з відчуження належних йому коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтована вірогідність повідомлених заявником обставин, що можуть перешкодити ефективному розгляду справи та виконанню вірогідного судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

У статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність передбачених законом заходів процесуальних дій, вжитих судом, які гарантують в майбутньому реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову передбачає встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову в цивільному процесі сприяє дійсному і ефективному виконанню судового рішення, а тим самим і здійснення реального захисту порушених, оспорюваних і невизнаних прав, свобод та інтересів осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно із постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, заявленим позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 8 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц та від 21 квітня 2022 року у справі № 592/7729/18 при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, зокрема грошові суми, що є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 березня 2023 року у cправі № 905/448/22 у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін; водночас суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, з таких підстав.

З огляду на вищевказане слід визнати, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності ризиків зникнення спірних грошових коштів з банківського рахунку, до якого відповідач має вільний доступ, - є помилковими та не забезпечують справедливого балансу між приватними та публічними інтересами. З огляду на мету забезпечення позову, при розгляді відповідних заяв стандарт доказування є нижчим, аніж підстав позову при розгляді справи по суті: обґрунтовані сумніви наявності реального ризику порушення інтересів правосуддя, не виконання основного завдання цивільного судочинства, а не порушення цивільних прав чи інтересів поза розумним сумнівом. Наведені з цього приводу доводи скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Враховуючи, що спірні грошові кошти знаходяться на банківському рахунку відповідача та перебувають у його розпорядженні, він має реальну можливість вчинити дії щодо приховання вказаних грошових коштів шляхом перерахування на рахунки третіх осіб або зняття готівкою в банкоматі чи касі банку.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову відповідають меті цивільного судочинства, визначеної у ст. 2 ЦПК України, відповідають вказаним нормам цивільного процесуального права, легітимній меті забезпечення ефективного судочинства у розумний строк та відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

При цьому обраний вид забезпечення позову, арешт грошових коштів на банківському рахунку відповідача, не призведе до невиправданого обмеження його майнових прав відповідача, оскільки воно має тимчасовий характер, спонукає сторони до швидкого розгляду спору, а протягом розгляду справи по суті відповідач не втрачає можливості доступу до них до припинення підстав для забезпечення позову.

Відповідач має процесуальності можливості для звернення до суду з заявою про заміну забезпечення позову іншим у порядку ст. 156 ЦПК України.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції не дотримався наведених вище принципів та норм цивільного прав висновків Верховного суду та дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову, посилаючись виключно на ненадання Позивачем доказів існування ризиків вчинення Відповідачем дій направлених на утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції помилково зробив висновки про необґрунтованість поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання суду першої інстанції на необхідність надання доказів щодо очевидних речей (право відповідача у будь-який момент відчужити майно) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Згідно матеріалів справи наявні підстави уважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі можливого задоволення позову.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував та зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову та (або) зменшення (заміни) обсягу вжитих заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення про накладення арешту на грощові кошти відповідача на банківському рахунку в межах суми позову, 179994,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, п.2 ч.1 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коваль Олександра Юрійовича задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходів забезпечення позову та накласти арешт на грошові кошти розміщені на банківському рахунку № НОМЕР_1 відкритому на ім`я відповідача - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) в АТ «ПУМБ» (МФО 334851, вул. Андріївська, 4, Україна, 04070, м. Київ)..

Ухвалу про забезпечення позову направити для виконання до АТ «ПУМБ» (МФО 334851, вул. Андріївська, 4, Україна, 04070, м. Київ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

Н.П. Пилипчук.