Справа № 361/4358/24
Провадження № 2/361/3763/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.25

15 квітня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідача ОСОБА_4 , Процик Д,Г., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування первісних позовних вимог, представником позивача ОСОБА_2 зазначено, що між сторонами було укладено шлюб 25.02.2017 року, що підтверджується актовим записом №111 зробленим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

За період шлюбу народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано між сторонами рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023р. у справі №361/3471/22.

За період шлюбу, сторонами було придбано рухоме майно, а саме: 21.11.2019 року легковий автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 852 879,20 грн. за кредитні кошти, на підставі кредитного договору №0653/07/2020/0024 від 09.07.2020р., укладеного в інтересах сім`ї від імені ОСОБА_3 . Вказаний автомобіль, починаючи з часу фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, знаходиться у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1

08.07.2020 року легковий автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 2 703 857,14 грн.- за кредитні кошти, на підставі комплексного договору (кредиту і застави) №1/3786619 від 25.11.2019р., укладеного в інтересах сім`ї від імені ОСОБА_3 . Вказаний автомобіль, починаючи з часу фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, знаходиться у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_3 .

Також, за період шлюбу, подружжям було придбано за спільні кошти буквено-цифрову комбінацію номерних знаків обох транспортних засобів. А всього придбано майно, що підлягає поділу, на суму 3 556 736,34 грн. Представником позивача зазначено, що, виходячи з презумпції рівності часток подружжя, вартість частини усього майна ОСОБА_7 відповідно 1 778 368,17 грн.

Враховуючи усталений порядок користування подружжям спірними транспортними засобами, просить суд визнати їх спільним сумісним майном подружжя та поділити виділивши на праві власності відповідачу ОСОБА_3 автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 2 703 857,14 грн., припинивши право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 в цьому майні.

Поділити майно подружжя та виділити на праві власності позивачу ОСОБА_1 автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 852 879,20 грн., припинивши право спільної сумісної власності відповідача ОСОБА_3 в цьому майні.

Для рівнозначності розподілу спільного майна подружжя ОСОБА_7 , стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки майна в сумі 925 488,97 грн. (1 778 368,17 852 879,20 = 925 488,97 грн.) та понесені судові витрати.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бєгунова О.О. підтримали оголошені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, просили суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , присутні у судовому засіданні, не визнали позовні вимоги ОСОБА_1 , подали зустрічну позовну заяву. В обґрунтування вимог щодо поділу майна подружжя, зазначили наступне.

Дійсно, між сторонами було укладено шлюб 25.02.2017 року, що підтверджується актовим записом №111 зробленим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. За період шлюбу народилась дитина - ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано між сторонами рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023р. у справі №361/3471/22. За час спільного проживання, подружжям було набуто у власність житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :01:051:0020, площею 0,0408 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . При придбанні даного майна, подружжям було визначено ідеальні частки по в якості частки на праві особистої власності кожного.

Також, за змістом зустрічної позовної заяви, ОСОБА_3 було придбано для власного користування - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан - В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу №ДП-0001305 від 18.11.2019р. вартістю 686 338,00 грн., для чого нею було укладено комплексний договір №1/3786619 кредиту застави з АТ «Креді Агріколь Банк». ОСОБА_3 зазначено, що вона особисто здійснювала виплату на погашення кредиту згідно вказаного договору за рахунок особистих коштів.

Поряд з цим, за змістом зустрічної позовної заяви, ОСОБА_3 було придбано для власного користування - легковий автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , на підставі договору купівлі-продажу №ДП-0001601 від 03.07.2020р. вартістю 1 649 304,00 грн., для чого нею було укладено кредитний договір №0653/07/2020/0024 з ПАТ «Акціонерний банк УкргазБанк». ОСОБА_3 зазначено, що вона особисто здійснювала виплату на погашення кредиту згідно вказаного договору за рахунок особистих коштів.

За доводами ОСОБА_3 - другий з подружжя ОСОБА_1 - у вказаних правочинах участі не приймав та жодного відношення до придбання даного майна не має.

Також, позивачем за зустрічним позовом зазначено, що, після розірвання шлюбу, вона з дитиною - ОСОБА_6 - проживають в орендованій квартирі, оскільки спільний будинок не поділено в натурі, а проживання там разом з ОСОБА_1 є неможливим з огляду на різні погляди на життя, що викликає постійні конфлікти. При цьому, вона несе витрати на оплату комунальних платежів по утриманню будинку, де з 10.02.2023р. проживає сам ОСОБА_1 , оскільки він відмовляється здійснювати такі платежі. Окрім цього, ОСОБА_3 забезпечує належне виховання, оздоровлення та відпочинок спільної дитини - ОСОБА_6 - за свій рахунок, оскільки ОСОБА_1 не приймає участі у цих питаннях, та не здійснює сплату аліментів, призначених судовим рішенням. Також позивачем за зустрічним позовом зазначено, що вона особисто несе витрати по споживчому кредиту, укладеному у період сумісного проживання, та має заборгованість у сумі 71 104,00 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просить суд поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на обидва автомобілі та стягнути на її користь компенсацію їх вартості у розмірі 3 556 736,34 грн.

Також, під час судового засідання, сторонами було погоджено вартість спірного майна, зазначеного у первісному позові ОСОБА_1 .

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 25.02.2017 року, що підтверджується актовим записом №111 зробленим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб було розірвано між сторонами рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2023р. у справі №361/3471/22.

За період шлюбу, сторонами було придбано рухоме майно, а саме: 21.11.2019 року легковий автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 852 879,20 грн. за кредитні кошти, на підставі кредитного договору №0653/07/2020/0024 від 09.07.2020р., укладеного в інтересах сім`ї від імені ОСОБА_3

08.07.2020 року легковий автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 2 703 857,14 грн.- за кредитні кошти, на підставі комплексного договору (кредиту і застави) №1/3786619 від 25.11.2019р., укладеного в інтересах сім`ї від імені ОСОБА_3 .

За період шлюбу народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи по суті позовні вимоги сторін, суд виходить з наступного.

Так, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Також, варто вказати, що згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Кожен з подружжя має право на поділ майна, яке є об`єктом спільної власності, шляхом виділення його в натурі в особисте майно та припинення спільної власності взагалі. Відповідно ст. 71 СК України у випадку неподільності об`єкту спільного майна, він присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Тобто, при наявності такої кількості об`єктів спільного неподільного майна, суд повинен справедливо присудити частину об`єктів майна одному з подружжя, частину - іншому і, таким чином, припинити як спільну власність, так і сам спір, як існуючий, так і такий що ймовірно виникне у майбутньому між подружжям.

У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Так із всього обсягу придбаного під час шлюбу майна - відповідач, позивач за зустрічним позовом, просить суд не визнавати транспортні засоби спільним майном подружжя, мотивуючи це укладенням кредитних договорів на її ім`я, та подальшого самостійного погашення заборгованості за ними власними коштами, що підтверджується наявними квитанціями із її прізвищем як платника.

У свою чергу, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 спростовуючи під час судового засідання такі доводи ОСОБА_3 , зазначив про надання власних коштів дружині під час шлюбу, яка вносила їх, як черговий платіж, від свого імені, за спірні транспортні засоби, оскільки, він працював та мав офіційний дохід, а відповідач не довела наявність особистих коштів під час шлюбу.

Враховуючи надані особисті пояснення позивача та відповідача та письмові докази, долучені до матеріалів справи, а також відсутність інших доказів щодо наявних власних грошових коштів у ОСОБА_3 для самостійного погашення кредитних зобов`язань за спірні автомобілі, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання права приватної власності на спірні автомобілі за ОСОБА_3 не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають, внаслідок чого, транспортні засоби визнаються спільним сумісним майном подружжя.

Так, з врахуванням зазначених норм, оскільки сторони не можуть досягнули самостійної згоди щодо поділу майна, а позивач ОСОБА_1 не погоджується на повну грошову компенсацію автомобілів на користь ОСОБА_3 , враховуючи оціночну вартість майна, пропозиції та обгрунтування сторін щодо варіантів поділу, суд вважає, що спільне майно подружжя повинно бути поділено наступним чином, а саме.

Транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 852 879,20 грн., а також транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 2 703 857,14 грн. слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 що належать кожному у рівних частках по частині кожному.

Слід поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_4 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_3 на частку цього транспортного засобу.

Також слід поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, державний номерний знак НОМЕР_2 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку цього транспортного засобу.

При цьому, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу - автомобілю марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_4 у розмірі 925 488,97 (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 97 коп.

З врахуванням зазначеного, на думку суду, такий розподіл майна по відношенню до сторін буде справедливими, відповідатиме інтересам осіб та не буде порушувати їх прав.

Тобто, первісні позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних - з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 - підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається із матеріалів справи прохальна частина позовної заяви містить заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Також до позову додано докази розміру понесених витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги від 30.04.2024 року, укладений між адвокатським об`єднанням «П.Р.С. і Компанія» в особі керівника Бєгунової О.О., актом виконаних робіт та наданих послуг від 14.04.2025р. на суму 18600,00 грн.

При встановленні гонорару, враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд вважає за необхідне підтвердження цих обставин суду - повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір зазначити, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, суд дійшов висновку, що розмір витрат є завищеним, його слід зменшити до 8 000,00 грн., що буде обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.60, 69, 70, 57, 65 Сімейного кодексу України,ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 280, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 852 879,20 грн. - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та належить кожному у рівних частках по частині кожному.

Визнати транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 2 703 857,14 грн. - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та належить кожному у рівних частках по частині кожному.

Поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Поділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на частку транспортного засобу - автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, тип кузову загальний седан-В, об`єм двигуна 2494, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на частку транспортного засобу - автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу - автомобіль марки TOYOTA, модель Land Cruiser 200, тип кузову загальний легковий універсал-В, об`єм двигуна 4608, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 у розмірі 925 488,97 (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 97 коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовій збір в сумі 10 000,00 (десять тисяч) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Писанець Н.В.