Справа № 570/5931/23
Номер провадження 2/570/82/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

учасники справи, які брали участь у засіданнях:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

представник позивача (представник відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Кітовський В.Л.,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

представник відповідача (представник позивача за зустрічним позовом) - адвокат Курганська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та неустойки за договором про надання послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг, -

в с т а н о в и в :

15.11.2023 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернувся ФОП ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кітовського В.Л. із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 700 доларів США боргу та 1400 доларів США неустойки за договором про надання послуг від 24.07.2023 року, а також стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 2006 року зареєстрований як ФОП та основним видом його діяльності є діяльність агенства нерухомості. 24.07.2023 року між ФОП ОСОБА_1 як виконавцем, агенством нерухомості «Фаворит» та відповідачем ОСОБА_2 як замовником було укладено договір про надання послуг, зокрема пошуку покупця для продажу об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 . Сторони погодили всі істотні умови договору та підписали такий договір. На виконання умов вказаного договору позивачем надавалися відповідачу відповідні послуги з метою сприяння у пошуку покупців на вказаний об`єкт нерухомості, а саме: вивчення правовостановлюючих документів, первинний огляд об`єкта, проведення маркетингових досліджень кон`юктури ринку, проведення переговорів від імені продавця з потенційними покупцями, проведення оглядів потенційними покупцями, отримання додаткової інформації про об`єкт, розроблення та розміщення рекламної інформації щодо об`єкта, надання інформації щодо порядку розрахунків, зняття з обліку погашення заборгованості, телефонні переговори та усні консультації.

Інформація про продаж квартири була розміщена в мережі інтернет, спеціалізованому телеграм-каналі, а також було виготовлено та розміщено банер на балконі квартири з інформацією про продаж, проводилися огляди квартири з потенційними покупцями.

09.10.2023 року позивачу стало відомо, що відповідач 08.09.2023 року уклав договір купівлі-продажу №1643, за яким продав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Однак, здійснив такі дії відповідач в порушення умов укладеного договору та без повідомлення про це агенства нерухомості та не сплатив агенству винагороду за надані послуги у погоджений сторонами за договором строк.

17.10.2023 року позивачем було направлено відповідачу звіт про надані послуги огляду об`єкта нерухомості та два примірники акта приймання-передачі наданих послуг. Відповідач акт приймання-передачі наданих послуг від 12.10.2023 року не підписав і один примірник акта позивачу не повернув. 17.10.2023 року позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату 700 доларів США за надані послуги та 1400 доларів США штрафів. Відповідачем надані послуги та штрафні санкції добровільно не сплачені.

Оскільки ОСОБА_2 порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив надані послуги існують підстави для стягнення з останнього суми боргу та передбаченої договором неустойки.

В ході судового розгляду ФОП ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кітовського В.Л. було подано заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, а саме додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 06.10.2023 року та два акти передачі-приймання наданих послуг від 04.04.2025 року, платіжні інструкції про перерахування коштів, в загальному на суму 20 000 грн., яку представник просить стягнути з ОСОБА_2

11.12.2023 року відповідачем ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Курганської О.В. подано зустрічну позовну заяву про визнання договору про надання послуг, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.07.2023 року недійсним. Так, в обгрунтування такого позову, представником відповідача зазначено, що за умовами договору незалежно від того чи саме ФОП ОСОБА_1 знайде покупця на квартиру чи ні, він має право на отримання оплати в розмірі 700 доларів США, в тому числі, якщо власник самостійно продав квартиру, вважає такі вимоги договору незаконними. При цьому, встановлені у договорі розміри пені по 700 доларів США за кожен випадок є надмірними, що спотворює дійсне правове призначення неустойки, оскільки перетворюється на несправедливо непомірний тягар для ОСОБА_2 та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків ФОП ОСОБА_1 . Вважає, укладений між сторонами договір таким, що підпадає під регулювання ЗУ «Про захист прав споживачів», а умови, викладені у пунктах 3.3., 6.3., 7.1.1., 7.1.2., 7.3. Договору про надання послуг від 24.07.2023 року несправедливими та такими, що підлягають визнанню незаконними виходячи з положень ст.18-19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.203 ЦК України. При цьому, вказує, що такі умови суперечать вимогам ст.321 ЦК України та обмежують право власності ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, представник відповідача просила визнати недійсними пункти 3.3., 6.3., 7.1.1., 7.1.2., 7.3. Договору про надання послуг від 24.07.2023 року, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 та стягнути на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, зокрема витрати на надання правничої допомоги у розмірі 8 000 грн., про що в ході судового розгляду надала відповідний акт виконаних робіт на вказану суму.

Крім того, 11.12.2023 року представником ОСОБА_2 адвокатом Курганською О.В. подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від 15.11.2023 року, в якій зазначила, що сторона відповідача не визнає позовних вимог, так як позивачем не були у повному обсязі надані послуги обумовлені договором, оскільки покупцю, який придбав квартиру, позивач її не демонстрував, а квартира продана відповідачем самостійно без сприяння позивача, у зв`язку із чим подано зустрічний позов. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань по договору, квартира була відчужена самостійно відповідачем 08.09.2023 року ОСОБА_3 . Позивачем у договір було включено такі несправедливі умови, які були вигідними для нього не виконувати умови договору, а збагатитися за рахунок отримання від відповідача неустойки. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 самостійно здійснив продаж квартири, без участі агенства, то відповідно і не настали умови для сплати як вартості послуг так і неустойки. Вважає, що надані позивачем в ході розгляду справи докази не підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань по договору, є такими, що самостійно одноособово складені позивачем та такими, що не відображають дійсні обставини, тобто позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем об`єму послуг за договором та настання умов для оплати таких послуг, оскільки відповідач продав квартиру самостійно.

Також, 11.12.2023 року представником ОСОБА_2 подано заяву про зменшення розміру неустойки. Таку заяву представник обгрунтовує тим, що в разі незадоволення судом зустрічного позову ОСОБА_2 , вважає за необхідне подати заяву про зменшення розміру неустойки за договором про надання послуг. Вважає, що заявлена позивачем неустойка у розмірі 2100 доларів США є такою, що втричі перевищує суму замовленої послуги, яка позивачем надана не була, а тому є такою, що перетворюється на несправедливо непомірний тягар для ОСОБА_2 та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків ФОП ОСОБА_1 . Однак, представник вважає, що ФОП ОСОБА_1 не виконані умови договору, оскільки ОСОБА_2 самостійно було продано квартиру ОСОБА_3 , якому ФОП ОСОБА_1 вказану квартиру не демонстрував. Стверджує, що ФОП ОСОБА_1 у договір було включено такі несправедливі умови, які були вигідними для нього не виконувати умови договору, а збагатитися за рахунок отримання від відповідача неустойки. З цих підстав, вважає, що розмір пені слід зменшити із 2 100 доларів США до 1 000 грн., що відповідатиме принципам добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності.

26.12.2023 року представником ФОП ОСОБА_1 адвокатом Кітовським В.Л. подано відповідь на відзив, в якій сторона позивача вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що самостійне відчуження ним нерухомого майна звільняє його від обов`язку сплатити на користь позивача плату за послуги за договором у розмірі 700 доларів США та 1400 доларів США неустойки. При цьому, така позиція відповідача спростовується змістом укладеного договору, згідно якого сторони узгодили всі істотні умови. При цьому, відповідач не звертався до позивача з пропозицією розірвати договір ані до моменту продажу квартири, ані після її продажу, а також не повідомив агенство про самостійний продаж квартири, порушивши таким чином умови договору. Всі послуги, які були надані ФОП ОСОБА_1 були спрямовані на поширення інформації про намір продажу нерухомого майна відповідачем якомога більшому колу осіб з метою продажу об`єкта. Вважає, що у відзиві відповідачем не наведено підстав, які б звільняли його від виконання добровільно взятих на себе зобов`язань за договором. Зазначає про те, що умови договору не є несправедливими, оскільки вони враховують суть послуг, які надаються агенством нерухомості та спрямовані на усунення будь-яких сумнівів чи суперечок щодо особи, послуги якої мають бути сплачені при відчуженні майна. Таким чином, ОСОБА_2 уклав договір добровільно, на умовах, які були викладені у договорі, не був позбавлений права розірвати договір, однак цього не зробив, відповідача все влаштовувало до того моменту, коли виник обов`язок оплатити послуги, жодного разу відповідач не повідомляв позивача про неякісне надання послуг. Крім того, позивачем було здійснено усі належні дії, які він повинен був вчинити за договором, а відповідач не повідомив агенство про продаж квартири, відповідно в той же день не було підписано акт приймання-передачі послуг, тобто свого обов`язку ОСОБА_2 не виконав. Позивачем були надіслані відповідачу для підпису відповідні документи, однак відповідач їх проігнорував. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу плату за договором 700 доларів США та неустойку за порушення зобов`язань у розмірі 1 400 доларів США. Розмір витрат на правничу допомогу, заявлений відповідачем, позивач вважає завищеним.

09.02.2024 року представником позивача Кітовським В.Л. подано відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 , в якій ним зазначено про те, що вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом, ОСОБА_1 не визнаються повністю з наступних підстав. Так, Сторонами всі умови надання послуг були обумовлені та узгоджені шляхом укладання відповідного договору про надання послуг від 24.07.2023 року. ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_1 з пропозицією розірвати договір та оплатити послуги, а також не повідомив про самостійне відчуження квартири в порядку передбаченому договором, порушивши умови договору. Щодо твердження ОСОБА_2 за зустрічною позовною заявою про несправедливість та незаконність умов викладених у п.3.3, п.6.3, п.7.1.1 п.7.1.2, п.7.3 договору, то такі твердження є безпідставними, а вимога про стягнення з ОСОБА_2 неустойки не мала на меті завдати, обмежити чи порушити будь-які його права як споживача, а була спрямована виключно на забезпечення добросовісного виконання продавцем взятого на себе основного грошового зобов`язання з оплати послуг за даним договором. За умови безпідставного ухилення продавцем від дотримання умов оплати за договором дана неустойка за правовим призначенням не перетворюється на несправедливо непомірний тягар та не є джерелом отримання надмірних невиправданих додаткових прибутків. Відтак порушення контрагентом умов договору має наслідком безпідставне витрачання часу підприємцем, який не може бути витрачений на отримання прибутку, а тому тягне за собою майнові втрати. Крім того, укладений сторонами договір не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не завдає шкоди споживачеві, даний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, ОСОБА_1 як виконавець не включав в договір умови, які є несправедливими, а ОСОБА_2 передав агенству нерухомості «ексклюзивні права» щодо продажу об`єкта нерухомості, тобто таким чином визначив одноосібного виконавця послуг, як так звану гарантію на оплату послуг зі сторони замовника. ОСОБА_2 не наведено жодних доказів того, що ціна за договором вважалася ним несправедливою у момент укладання договору, така ціна була сформована з урахуванням ринкової ціни на такі послуги, на що погодився ОСОБА_2 . Вказані умови договору, викладені у п.3.3, п.6.3, п.7.1.1 п.7.1.2, п.7.3 є істотними умовами укладеного сторонами договору та справедливими, оскільки вони враховують суть послуг, які надаються агенством та спрямовані на усунення будь-яких сумнівів чи суперечок щодо особи, послуги якої мають бути оплачені при відчуженні об`єкта нерухомого майна та гарантують оплату послуг, наданих агенством нерухомості. Таким чином, посилання ОСОБА_2 на несправедливість умов договору спрямовані виключно на уникнення виконання своїх зобов`язань та небажання нести передбачену договором відповідальність. Звертає увагу, що ОСОБА_2 подано позов саме про визнання недійсними пунктів договору, однак не вказано, чому вони не можуть бути змінені, а отже свідчить про те, що відповідач хоче ухилитися від обов`язку оплати за послуги, що свідчить про порушення принципу свободи договору та недобросовісність ОСОБА_2 . Вважає, що визнання недійсними умов договору у випадку визнання їх несправедливими можлива лише у тому випадку, коли такі умови неможливо змінити у спосіб, який максимально відповідав би намірам сторін та вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору не дійсним.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 15:30 год. 07.12.2023 року.

07.12.2023 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача до 09:30 год. 18.12.2023 року.

11.12.2023 року представником відповідача (представником позивача за зустрічним позовом) Курганською О.В. подано зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним, а також подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та заяву про зменшення розміру неустойки.

18.12.2023 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою всіх сторін у справі до 12:00 год. 08.01.2024 року.

18.12.2023 року від представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) Курганської О.В. надійшли клопотання про витребування доказів та про допит свідків.

26.12.2023 року від позивача (відповідача за зустрічним позовом) надійшла відповідь на відзив.

08.01.2024 року судовий розгляд відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні до 09:30 год. 18.01.2024 року.

18.01.2024 року судовий розгляд справи відкладено у зв`язку з іншими підставами до 14:30 год. 24.01.2024 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання договору недійсним до спільного розгляду з первісним позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10:30 год. 26.02.2024 року.

09.02.2024 року від ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2

26.02.2024 року надійшло клопотання від ФОП ОСОБА_1 про виклик та допит свідка.

26.02.2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою всіх сторін у справі до 09:00 год. 01.03.2024 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01.03.2024 року клопотання представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) Курганської О.В. про витребування доказів та виклик свідків, а також клопотання представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) Кітовського В.Л. про виклик свідка задоволено, судовий розгляд відкладено до 10:00 год. 26.03.2024 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 26.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 17.04.2024 року.

17.04.2024 року оголошено перерву до 09:00 год. 26.04.2024 року.

26.04.2024 року судовий розгляд відкладено у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 та клопотанням його представника та представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, до 09:30 год. 18.07.2024 року.

18.07.2024 року судовий розгляд відкладено за клопотання представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) Курганської О.В. до 10:00 год. 23.09.2024 року.

23.09.2024 року судовий розгляд відкладено у зв`язку з відпусткою судді до 11:30 год. 22.01.2025 року.

22.01.2025 року судовий розгляд відкладено до 15:45 год. 29.01.2025 року, інші підстави.

29.01.2025 року в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оголошено перерву до 10:30 год. 12.03.2025 року.

12.03.2025 року судовий розгляд відкладено у зв`язку з відпусткою судді до 14:30 год. 20.03.2025 року.

20.03.2025 року в судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оголошено перерву до 09:40 год. 26.03.2025 року.

26.03.2025 року судовий розгляд відкладено за клопотання представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) Кітовського В.Л. до 15:00 год. 03.04.2025 року.

03.04.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16:00 год. 15.04.2025 року.

15.04.2025 року судовий розгляд відкладено у зв`язку з надходженням повідомлення про замінування приміщення суду, до 09:00 год. 02.05.2025 року.

02.05.2025 року судовий розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) Кітовського В.Л. до 12:00 год. 14.05.2025 року.

14.05.2025 року суд переходить до стадії ухвалення судового рішення.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці, сторони у справі повідомлені про оголошення судового рішення 29 травня 2025 року.

Стислий виклад позицій сторін у справі та їх представників у судових засіданнях.

У судових засіданнях позивач ФОП ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) та його представник Кітовський В.Л. підтримали заявлені ними позовні вимоги. Вважають договір, укладений 24.07.2023 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 законним, дійсним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначають про те, що договір був укладений за взаємною згодою обох сторін, без жодних заперечень та претензій, сторони обумовили всі істотні умови та підписали такий договір. Вважає, що ФОП ОСОБА_1 виконав належним чином усі умови договору, а ОСОБА_2 недобросовісно ухилився і на даний час ухиляється від виконання умов договору. Заперечують щодо задоволення зустрічного позову про визнання договору недійсним з підстав його необгрунтованості. Просили стягнути з ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 858,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 та його представник Курганська О.В. заперечували щодо позову ФОП ОСОБА_1 , вважають стягнення з ОСОБА_2 суми боргу та неустойки у розмірі 2100 доларів США завищеними та необгрунтованими, а також незаконними. Підтримали свій зустрічний позов про визнання договору про надання послуг від 24.07.2023 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним та таким, що суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». Заперечували щодо розміру судових витрат заявлених ФОП ОСОБА_1 у розмірі 20 000 грн., що є на думку представника завищеним та неспіврозмірним понесеним ФОП ОСОБА_1 витратам із складністю справи, фактично виконаними роботами, часом та обсягом робіт, які виконував адвокат.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 24.07.2023 року між замовником ОСОБА_2 та виконавцем ПП ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг.

Згідно п.1.1. вказаного договору продавець доручає, а Агенство нерухомості зобов`язується виконати ряд фактичних дій з метою сприяння у відчуженні Об`єкта нерухомого майна, який належить продавцю на праві власності (надалі - Об`єкта), відповідно до замовлення Продавця, визначеного у п.2.1 цього Договору та сприяти Продавцю в укладенні правочину щодо відчуження Об`єкта між ним та особою, яка має намір придбати Об`єкт, для чого Продавець передає Агенству нерухомості «ексклюзивні права» на розпорядження та розповсюдження інформації про місце знаходження та умови продажу Об`єкта та зобов`язується оплатити надані послуги.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Агенство нерухомості для надання послуг за цим Договором отримує від Продавця «ексклюзивні права»: на проведення переговорів, що виникають за питань укладення правочину щодо відчуження Об`єкта з Покупцями в інтересах Продавця, на вчинення дій, які сприяють відчуженню Об`єкта, тобто спрямовані на пошук Покупців на Об`єкт, шляхом створення та реалізації маркетингового плану, надання інших інформаційно-консультаційних послуг, необхідних для укладення правочину відчуження Об`єкта.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що ексклюзивні права надані Продавцем виключно Агенству нерухомості та протягом дії Договору не можуть бути надані іншим особам на території України. Це означає, що Агенство нерухомості є єдиною особою, яка протягом дії цього Договору має права, передбачені п.1.2 цього Договору.

Згідно Розділу 2 Договору, Об`єктом продажу є квартира з кількістю АДРЕСА_1 .

Розділ 3 Договору передбачає такі права та обов`язки Продавця, зокрема:

Згідно пункту 3.1 Договору, первинний огляд Об`єкта Агенством нерухомості у визначений Сторонами час, підписати Акт первинного огляду Об`єкта.

Згідно п.3.2. Забезпечити вільний доступ Агенства нерухомості та Покупцям до Об`єкта з метою його огляду та за підсумками таких оглядів підписати сформований Агенством нерухомості Звіт наданих послуг огляду Об`єкта нерухомого майна Покупцями.

Згідно п.3.3 Договору не вести будь-яких переговорів з приводу Об`єкта нерухомості з Покупцями без відома Агенства нерухомості, а у випадку виникнення подібних намірів будь-яких осіб - повідомити про це Агенство нерухомості.

Згідно п.3.6. Договору оплатити Агенству нерухомості вартість наданих послуг.

Розділ 4 Договору передбачає такі права та обов`язки Агенства нерухомості, зокрема:

Згідно пункту 4.1. Договору, здійснити пошук потенційного Покупця Об`єкта будь-якими методами та в будь-який спосіб, яке Агенство нерухомості вважає доцільним та ефективним.

4.2. Провести відповідні маркетингові дослідження кон`юктури ринку.

4.3. Забезпечити широку інформаційну рекламу Об`єкта серед своїх клієнтів та в засобах масової інформації.

4.6. Сприяти Продавцю в укладенні правочину щодо відчуження Об`єкта між ним та Покупцем.

4.8. Проводити огляд Об`єкта з потенційними Покупцями під час яких Агенство має право складати Акт огляду Об`єкта нерухомого майна Покупцем.

4.9. За підсумками оглядів Об`єкта потенційними Покупцями, формує звіт наданих послуг Об`єкта нерухомого майна Покупцями та надає для підпису Продавцю.

4.10 Для виконання умов Договору Агенство має право залучати інших осіб, залишаючись відповідальним перед Продавцем за результат їхньої роботи.

Згідно п.5.1 Договору сторони дійшли згоди, що вартість послуг (винагорода) Агенства нерухомості складає 700 доларів США.

Пунктом 5.2. передбачено, що Продавець сплачує Агенству нерухомості повну вартість послуг визначену у п.5.1 цього Договору у день досягнення згоди щодо відчуження Об`єкта Продавцем Покупцеві, який запропонований Агенством нерухомості. Днем досягнення згоди між Продавцем та Покупцем є день укладення правочину, який свідчить про намір придбати Об`єкт або безпосереднє укладення правочину відчуження Об`єкта.

Пунктом 6.3. Договору, Продавець керуючись ст.627 ЦК України визнає, що будь-який правочин відчуження, предметом якого буде запропонований Об`єкт характеристики якого зазначені у п.2.1. цього Договору, буде вважатися укладений за сприяння Агенства нерухомості, якщо він укладений Продавцем самостійно з будь-якою особою на протязі дії цього Договору, зазначеного в п.8.1 Договору.

Згідно п 7.1. Договору, Продавець за невиконання своїх обов`язків за цим Договором, окрім сплати належних за договором платежів несе наступну відповідальність.

Так, п.7.1.1. У випадку самостійного відчуження Продавцем Об`єкта в період дії цього Договору, Продавець сплачує Агенству нерухомості неустойку у вигляді штрафу в розмірі винагороди визначеної п.5.1 цього Договору.

Пунктом 7.1.2 За недотримання строків оплати послуг зазначених в п.п.5.2 Договору, Продавець сплачує Агенству нерухомості неустойки у вигляді штрафу в розмірі 100 % винагороди визначеної п.5.1. цього Договору.

Пунктом 7.3. у випадку порушення п.6.1 цього Договору Продавцем, що призвело до неможливості виконати Договір внаслідок неотримання згоди членів сім`ї Продавця (співвласників Об`єкта), Продавець зобов`язаний сплатити Агенству нерухомості повну вартість послуг, визначену п.5.1. цього Договору.

Згідно п.8.1 Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 24.09.2023 року. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом десяти днів до закінчення строку його дії, він вважається продовженим на такий самий строк і тих самих умовах.

Пунктом 8.2 передбачено, що одностороння відмова від виконання умов договору не допускається. Цей договір може бути розірвано:

8.2.1. достроково, за взаємною згодою Сторін, про що Сторонами підписується додаткова угода про розірвання Договору, в якій врегульовані всі фінансові питання щодо понесених витрат та компенсацій, пов`язаних з виконанням даного Договору.

8.2.2. в інших випадках, визначених чинним законодавством України.

Згідно пункту 9.3 Зміни та доповнення до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до Договору.

Згідно пункту 9.8. Сторони підтверджують, що однаково розуміють значення та умови договору, його правові наслідки, дійсність намірів при його укладенні, а також те, що цей Договір не вчинений під впливом помилки, обману, у результаті зловмисної домовленості сторін та не є фіктивним та удаваним.

Згідно п.9.9. цей договір складено при повному розумінні сторонами його предмету і термінології.

Вказаний договір підписаний Виконавцем Агенство нерухомості ПП ОСОБА_1 та Замовником ОСОБА_2 24.07.2023 року.

Також в кінці договору міститься акт первинного огляду Об`єкта нерухомого майна Агенством нерухомості, де зазначено про те, що ОСОБА_2 надав для первинного огляду Об`єкт нерухомого майна, проінформував з приводу переваг і недоліків майна, що підтверджено його підписом.

Як вбачається з даних Державного реєстру речових прав №51665767 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. право власності на квартиру загальною площею 61,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , 08.09.2023 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1643 від 08.09.2023 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було направлено ФОП ОСОБА_1 звіт наданих послуг огляду об`єкту нерухомого майна покупцями від 12.10.2023 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 12.10.2023 року.

Згідно Звіту наданих послуг огляду Об`єкту нерухомого майна Покупцями від 12.10.2023 року, об`єкт продажу було надано для огляду потенційним покупцям та в присутності представника агенства нерухомості 24.07.2023 року о 19:00 год Кравчук В., 24.08.2023 року о 19:30 год. Садовник О., 25.08.2023 року о 19:00 год. Варисненко О. , 29.08.2023 року о 19:15 год. Левченко І. У Звіті міститься підпис ОСОБА_1 .

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 12.10.2023 року Виконавець ФОП ОСОБА_1 надав, а замовник ОСОБА_2 прийняв послуги згідно Договору про надання послуг від 24.07.2023 року, а саме: вивчення правовстановлюючих документів на Об`єкт нерухомості; первинний огляд об`єкта нерухомого майна; проведення відповідних маркетингових досліджень кон`юктури ринку, проведення переговорів від імені Продавця з потенційними Покупцями; отримання додаткової інформації про Об`єкт нерухомого майна; проведення оглядів об`єкта нерухомого майна; розроблення та розміщення в ЗМІ, інтернет-сайтах рекламної інформації щодо Об`єкта; надання інформації щодо порядку розрахунків, зняття з реєстраційного обліку проживаючих осіб; порядку та терміну укладення правочину та ін.; телефонні переговори, усні консультації. Вартість послуг складає 700 доларів США. Як зазначено у Акті, Виконавцем ФОП ОСОБА_1 виконано умови Договору, послуги надані належним чином та в повному обсязі. Такий Акт підписано ФОП ОСОБА_1 , однак на ньому міститься запис про те, що ОСОБА_2 відмовився від підпису такого акту приймання-передачі наданих послуг, письмово заперечень не надав.

16.10.2023 року ФОП ОСОБА_1 . ОСОБА_2 було направлено вимогу з проханням оплатити надані послуги згідно договору про надання послуг від 24.07.2023 року у вигляді 700 доларів США та 1400 доларів США неустойки за договором.

Так, в матеріалах справи містяться фотознімки-роздруківки надані ФОП ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи, з яких вбачається, що на останньому поверсі фасаду будинку на балконі квартири розміщено банер на якому міститься напис «ПРОДАМ (097)-551-40-53». Також містяться роздруківки, листування в соціальних мережах, оголошення щодо продажу квартири в АДРЕСА_1 .

Згідно договору про надання послуг від 24.07.2023 року ФОП ОСОБА_1 як замовник та ОСОБА_9 як виконавець, уклали договір про те, що ОСОБА_9 зобов`язується за завданням ФОП ОСОБА_1 надавати послуги, метою яких є сприяння у відчуженні продавцем об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість послуг виконавця становить 8000 грн.

Згідно інформації з Державної податкової служби України №4551/15/99-00-24-01-01-05 від 01.04.2024 року, отриманої на виконання ухвали суду, згідно з даними ІКС «Податковий блок» станом на 01.04.2024 року відомості щодо подання Розрахунку за ІІІ квартал 2023 року ОСОБА_1 відсутні.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 29.01.2025 року ОСОБА_7 пояснила суду, що являється дружиною ОСОБА_2 . Підтверджує, що дійсно чоловік уклав договір з агенством нерухомості про продаж квартири АДРЕСА_1 , однак агенція не виконувала належним чином своїх обов`язків з метою продажу квартири. Від агенства потенційними покупцями, на скільки їй відомо, було дві людини, їм вони квартиру не продали. Чи розміщувала агенція якусь рекламну інформацію щодо об`єкта нерухомості їй не відомо, вона лише бачила розміщений банер на балконі їх квартири зовнішньої частини будинку. Покупця, який купив їхню квартиру вони знайшли самостійно, почавши самостійно підшуковувати покупців за оголошеннями, в оголошенні був зазначений номер телефону за яким вони зателефонували. Через деякий час покупці перетелефонували та сказали, що готові купити квартиру. Квартиру показував брат, який на той час проживав у вказаній квартирі, агенству вони ключі не передавали. Покупцю підійшла квартира і вони уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_6, без участі агенства нерухомості. Не розірвали договір з агенством нерухомості, оскільки до кінця не розуміли його змісту, вважали, що займатися продажем може як агенція так і вони як власники.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні 29.01.2025 року ОСОБА_6 пояснила, що знає ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_2 як продавців квартири, в яких їх сім`я придбала квартиру. Так, зазначила, що розміщувала в під`їздах будинків оголошення про те, що хоче придбати квартиру, до неї зателефонувала ОСОБА_7 , так вони познайомилися, а пізніше уклали договір купівлі-продажу, без участі агенства нерухомості. З приводу купівлі квартири контактувала з ОСОБА_2 . Агенство нерухомості в особі виконавця ФОП ОСОБА_1 не демонстрували їй квартиру та жодних зв`язків з даною агенцією вона не має. Оголошення-банер на балконі квартири про продаж такої квартири бачила, коли прийшла на огляд квартири, огляд проводив ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні 20.03.2025 року за власним бажанням в якості свідка ОСОБА_1 пояснив суду, що ним виконано усі умови договору про надання послуг від 24.07.2023 року, здійснено усі можливі дії для продажу квартири, а саме розміщено банер на балконі будинку, який оплатили продавці, розміщено інформацію в соціальних групах.ю телеграм каналах - рекламних майданчиках, відбулося 4 покази квартири потенційним покупцям, які проводила його колега ОСОБА_9 , що відображено в акті. Таким чином, в повному обсязі була проведена рекламна робота щодо продажу квартири. Пізніше з`ясувалося, що квартира ОСОБА_2 вже продана, без повідомлення агенства нерухомості, а продавець відмовляється сплачувати кошти агенству нерухомості відповідно до умов Договору. Після того, як йому стало відомо про продаж квартири, він надіслав ОСОБА_2 акт виконаних робіт та звіт наданих послуг. В акті виконаних робіт не відображено покупця, який придбав квартиру, оскільки такий продаж продавець здійснив самостійно, без повідомлення та участі агенства нерухомості, що є порушенням умов договору, однак згідно умов договору вважається таким, що було здійснено саме за участі агенства нерухомості.

Допитаний в судовому засіданні 20.03.2025 року за власним бажанням в якості свідка ОСОБА_2 пояснив суду, що в лютому 2023 року вони з дружиною розмістили оголошення на ОЛХ платформі про продаж квартири. Також на вказаному сайті дружина побачила оголошення про намір покупцями купити квартиру, перетелефонувала та познайомилася з покупцями ОСОБА_6. Так, в червні 2023 року вони вперше оглянули квартиру, однак остаточного рішення не прийняли. Також, в липні 2023 року їм зателефонували з агенства нерухомості та запропонували свої послуги з продажу квартири про що потрібно було укласти договір, що вони і зробили. Оксана з агенства пояснювала, що потрібно заплатити 700 доларів США за послуги агенства. Агенство приводили один чи два рази на огляд квартири потенційних покупців, акти про огляд квартири на підпис йому не надавали. Через деякий час ОСОБА_6 перетелефонували дружині та повідомили, що готові купити квартиру, але без участі агенства нерухомості, сказали, що не укладали договорів з агенствами. Вважає, що агенство не виконало свої обов`язки за договором з продажу квартири, оскільки він та дружина знайшли покупців самостійно та самостійно здійснили продаж. Договір з агенством він не розривав, з такими пропозиціями до ФОП ОСОБА_1 не звертався.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 2, 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1 , 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 , 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог частиною 1 статті 526 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог статтей 525, 526 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначив, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У судовому засіданні встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання послуг об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Згідно п.1.1. вказаного Договору продавець доручає, а Агенство нерухомості зобов`язується виконати ряд фактичних дій з метою сприяння у відчуженні Об`єкта нерухомого майна, який належить продавцю на праві власності, відповідно до замовлення Продавця, визначеного у п.2.1 цього Договору та сприяти Продавцю в укладенні правочину щодо відчуження Об`єкта між ним та особою, яка має намір придбати Об`єкт, для чого Продавець передає Агенству нерухомості «ексклюзивні права» на розпорядження та розповсюдження інформації про місце знаходження та умови продажу Об`єкта та зобов`язується оплатити надані послуги.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що агенство нерухомості для надання послуг за цим Договором отримує від Продавця «ексклюзивні права»: на проведення переговорів, що виникають за питань укладення правочину щодо відчуження Об`єкта з Покупцями в інтересах Продавця, на вчинення дій, які сприяють відчуженню Об`єкта, тобто спрямовані на пошук Покупців на Об`єкт, шляхом створення та реалізації маркетингового плану, надання інших інформаційно-консультаційних послуг, необхідних для укладення правочину відчуження Об`єкта.

Згідно Розділу 2 Договору, Об`єктом продажу є квартира з кількістю АДРЕСА_1 .

Згідно п.4.10 Договору, для виконання умов Договору Агенство нерухомості має право залучати інших осіб, залишаючись відповідальним перед Продавцем за результат їхньої роботи.

ОСОБА_1 , як виконавцем договору, та керуючись п.4.10 Договору та на підставі договору про надання послуг від 24.07.2023 року було залучено до продажу об`єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , яка і здійснювала супровід та виконання такого договору.

У відповідності до п.5.1 Договору, сторони дійшли згоди, що вартість послуг (винагорода) Агенства нерухомості складає 700 доларів США.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що Продавець сплачує Агенству нерухомості повну вартість послуг визначену у п.5.1 цього Договору у день досягнення згоди щодо відчуження Об`єкта Продавцем Покупцеві, який запропонований Агенством нерухомості. Днем досягнення згоди між Продавцем та Покупцем є день укладення правочину, який свідчить про намір придбати Об`єкт або безпосереднє укладення правочину відчуження Об`єкта.

Так, згідно пункту 6.3 Договору, Продавець керуючись ст.627 ЦК України визнає, що будь-який правочин відчуження, предметом якого буде запропонований Об`єкт характеристики якого зазначені у п.2.1. цього Договору, буде вважатися укладений за сприяння Агенства нерухомості, якщо він укладений Продавцем самостійно з будь-якою особою на протязі дії цього Договору, зазначеного в п.8.1 Договору (Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 24.09.2023 року).

У відповідності до п.7.1.1. Договору, у випадку самостійного відчуження Продавцем Об`єкта в період дії цього Договору, Продавець сплачує Агенству нерухомості неустойку у вигляді штрафу в розмірі винагороди визначеної п.5.1 цього Договору.

Пунктом 7.1.2 За недотримання строків оплати послуг зазначених в п.п.5.2 Договору, Продавець сплачує Агенству нерухомості неустойки у вигляді штрафу в розмірі 100 % винагороди визначеної п.5.1. цього Договору.

Факт укладення договору не заперечується сторонами, отже при укладенні договору ОСОБА_2 вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені в ньому зобов`язання.

Як вбачається з наданих суду матеріалів ФОП ОСОБА_1 було виконано умови вказаного договору, зокрема: було здійснено первинний огляд об`єкта нерухомості, здійснено розміщення рекламної інформації на рекламних платформах, та оголошення на балконі квартири на фасаді будинку, суду надано роздруківки про перемовини щодо об`єкта нерухомості з потенційними покупця, а також акт про проведення оглядів квартири потенційними покупцями. Зокрема, факт проведення таких оглядів потенційними покупцями були підтверджені і самим ОСОБА_2 та ОСОБА_7 під час судового розгляду.

Зауваження представника ОСОБА_2 щодо того, що ФОП ОСОБА_1 не складав акти огляду квартири та не надав такі акти на підпис ОСОБА_2 , а лише одноособово склав звіт, де відобразив всіх потенційних покупців, які оглядали квартиру, що не відповідає умовам договору, суд зазначає, що згідно умов договору, а саме п.4.8. Договору зазначено, що Агенство нерухомості під час огляду Об`єкта продажу має право складати Акт огляду Об`єкта нерухомого майна. Тобто складати такий акт є правом Агенства , а не його обов`язком. Водночас ФОП ОСОБА_1 відобразив проведення таких оглядів саме звітом наданих послуг огляду, де поставив свій підпис, оскільки є основним виконавцем Договору про надання послуг, а ОСОБА_9 була уповноважена йому допомагати, згідно укладеного з нею договору.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та встановлено в ході судового розгляду, що не заперечується і самим ОСОБА_2 , 08.09.2023 року ним було здійснено продаж квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та того ж дня внесено відомості до Єдиного реєстру речових прав на майно щодо власника майна.

Як зазначає ОСОБА_1 та було підтверджено і самим ОСОБА_2 в ході судового розгляду, продаж квартири ОСОБА_2 здійснив самостійно, без повідомлення та залучення до продажу агенства нерухомості.

Водночас, такий продаж ОСОБА_2 та його представник розцінює як неналежне виконання умов договору ФОП ОСОБА_1 , що призвело до самостійного продажу квартири власником.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями ОСОБА_2 , оскільки, як вбачається з наявних в розпорядженні суду доказів, ФОП ОСОБА_1 здійснював усі необхідні дії для продажу квартиру, був зацікавлений в його виконанні.

Водночас, як вбачається зокрема із пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з потенційним покупцем їх квартири ОСОБА_3 та його дружиною вони розпочали спілкування ще до моменту укладення договору з агенством, при цьому про таке спілкування та наявність потенційного покупця агенство не повідомляли, як зокрема, і не повідомили агенство про факт продажу квартири 08.09.2023 року. ФОП ОСОБА_1 самостійно стало відомо про факт продажу квартири.

При цьому, ОСОБА_2 не звертався до ФОП ОСОБА_1 з вимогою чи проханням змінити умови договору чи розірвати договір про надання послуг, дія якого на час продажу квартири не закінчилася.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, ОСОБА_2 згідно умов Договору, зобов`язувався сплатити Агенству нерухомості повну вартість послуг, визначену у п.5.1. Договору тобто у сумі 700 доларів США, а також неустойку, визначену у п.7.1.1 у розмірі 700 доларів США та неустойку, визначену у п.7.1.2. у вигляді штрафу 700 доларів США за недотримання строків оплати послуг.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 такої оплати здійснено не було, на направлену ФОП ОСОБА_1 вимогу про оплату послуг за договором ОСОБА_2 не відреагував.

При цьому, згідно зустрічної позовної заяви представник ОСОБА_2 - адвокат Курганська О.В. просить визнати пункти 3.3., 6.3., 7.1.1., 7.1.2., 7.3 Договору про надання послуг від 24.07.2023 року недійсними та незаконними, виходячи з положень ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 203 ЦК України та статті 321 ЦК України. Крім того, ОСОБА_2 було додатково зазначено про те, що йому не до кінця були зрозумілі умови спірного договору, він з дружиною вважав, що має право самостійно відчужувати своє майно.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного Кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 , 3 статті 215 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним і правочин, якщо його недійсність встановлена (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частин 1, 5 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за ціпами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена до будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статті 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 та його представник зазначають про те, що положення пунктів 3.3., 6.3., 7.1.1., 7.1.2., 7.3 Договору про надання послуг від 24.07.2023 року не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право па свій вибір вимагати: відповідного зменшення ціни викопаної роботи (наданої послуги).

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що продавець (виконавець, виробник) це повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

У відповідності до частини 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціпу договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частиною 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання йото недійсним зумовлює зміну інших положень договору, па вимогу споживача:1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), яка вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняються як такі, що вводять в оману:1) пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважали, що продавець або виконавець не зможе падати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, то можна передбачити з огляду па пропоновану ціпу та характеристики продукції.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть в відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 був ознайомлений із умовами Договору про надання послуг щодо продажу об`єкта нерухомості від 24.07.2023 року, сторони досягнули згоди стосовно всіх істотних умов договору, з якими ОСОБА_2 погодився, що підтверджується його підписанням договору без будь-яких застережень. Отже, ОСОБА_2 при укладенні договору вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені в ньому зобов`язання. Матеріалами справи доведено виконання ФОП ОСОБА_1 умов договору, розміщення реклами про продаж нерухомого майна, пошук покупців та проведення з потенційними покупцями оглядів об`єкту продажу.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_2 певний час виконував умови договору, спілкувався з Агенством, володів інформацією про огляд квартири потенційними покупцями, знайденими агенством, оплатив агенству банер-оголошення про продаж квартири, яке було розміщено на фасаді будинку на балконі його квартири, як Об`єкту продажу, тобто волевиявлення сторін на укладення спірного правочину і підписання договору було вільним. Разом з тим, ОСОБА_2 було підписано Акт первинного огляду об`єкта неруомості, про що свідчить його підпис на такому акті.

Однак, після самостійного продажу ОСОБА_2 квартири, всупереч умовам такого договору, останній не повідомив про це агенство нерухомості, не оплатив послуг за вказаним договором про надання послуг, як і не направив ФОП ОСОБА_1 вимогу про розірвання договору.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позов про визнання договору недійсним заявлено ОСОБА_2 лише після того як ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу та неустойки за договором.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягти згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені як істотні або є необхідними д ля договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін мас бути досягнуло згоди.

Відповідно до пункту 5 частини статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача па одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про ту продукцію.

Сторони за Договором про надання послуг від 24.07.2023 року, даний договір підписали, при цьому будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що даний договір (умови договору) ОСОБА_2 на час його підписання був незрозумілим, чи умови даного договору були не справедливими по відношенню до ОСОБА_2 на час його укладання суду надано не було.

ОСОБА_2 та його представником зазначено, що ФОП ОСОБА_1 неналежно виконував свої зобов`язання по договору, адже підтвердженням такого виконання мав бути факт укладення договору купівлі-продажу квартири, підібраної саме ФОП ОСОБА_1 , чого не сталося. ОСОБА_2 самостійно здійснив продаж квартири, а тому вважає, що продаж майна був здійснений без участі агенства, а тому стягнення оплати є безпідставним.

Однак, доказів на підтвердження неналежного виконання ФОП ОСОБА_1 умов договору суду надано не було. Разом з тим, надані ФОП ОСОБА_1 документи та докази підтверджують надання ним відповідних послуг за договором та виконання умов договору.

Посилання представника ОСОБА_2 що пункти договору, зокрема п.3.3. Договору порушують право власності власника, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справу.

Так, відповідно до п.3.3. Договору передбачено право обов`язок Продавця не вести будь-яких переговорів з приводу Об`єкта нерухомості з Покупцями без відома Агенства нерухомості, а у випадку виникнення подібних намірів будь-яких осіб - повідомити про це Агенство нерухомості. Однак, такий обов`язок, на думку суду, ніяким чином не обмежує право власності ОСОБА_2 , а лише містить застереження щодо уникнення такого випадку відповідно умов Договору та є певним видом гарантії виконання умов Договору з боку Продавця.

Крім того, відповідно до п 8.2 Договору Договір може бути розірваний достроково, за взаємною згодою Сторін , про що Сторонами підписується додаткова угода про розірвання Договору, в якій врегульовані всі фінансові питання щодо понесених витрат та компенсацій, пов`язаних з виконанням даного Договору.

При цьому, суду не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 у порядку, передбаченому п.8.2 Договору розірвав зазначений Договір.

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір від 24.07.2023 року містить чіткі, зрозумілі та однозначні умови щодо вартості послуг, моменту, з настанням якого у замовника виникає обов`язок сплатити вартість послуг. ОСОБА_2 у встановлений договором строк не виконав взятих на себе зобов`язань, не здійснив оплату вартості послуг ФОП ОСОБА_1 , за Договором про надання послуг від 24.07.2023 року, а тому позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення боргу за надання послуг у розмірі 700 доларів США, суд вважає таким, що підлягає до задоволення.

Також, суд звертає увагу, що підписуючи спірний договір про надання послуг від 24.07.2023 року ОСОБА_2 погодився з усіма його умовами, заперечень щодо цих умов не заявляв. Таким чином, укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону. Підстав для застосування статтей 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів" (ведення нечесної підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 або включення до договору несправедливих умов) судом не встановлено. При цьому, позов про визнання недійсним договору про надання послуг від 24.07.2023 року ОСОБА_2 подав після того, як не виконав його умов, що стало підставою для звернення кредитора до суду.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає відсутні підстави для визнання недійсним Договору про надання послуг від 24.07.2023 року укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання пунктів договору 3.3., 6.3., 7.1.1., 7.1.2., 7.3 недійсними.

Щодо вирішення питання про стягнення неустойки за договором та можливості її зменшення.

Так, представником ОСОБА_2 адвокатом Курганською О.В. 11.12.2023 року подано заяву про зменшення розміру неустойки за договором про надання послуг від 24.07.2023 року, у зв`язку з її необґрунтованістю та завищеним розміром. Просить зменшити розмір суми неустойки до 1 000 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, при вирішенні даного питання суд покликається на позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 року, згідно якої встановлено наступне.

Визначення неустойки, що наведене в частині першій статті 549 ЦК України, передбачає як одну із умов для її застосування порушення зобов`язання.

Однією з підстав для виникнення зобов`язання є договір та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 цього Кодексу).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 548 цього Кодексу передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).

Поряд з цим, за змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова та господарсько-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу).

Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань.

Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Поряд з цим ГК України, також як і ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.

Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.

Так, положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки Суд виходить з такого.

Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Поряд з викладеним Суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Поряд з викладеним Суд зауважує, що при вирішенні спорів про стягнення неустойки судам належить відмежовувати вирішення питання про зменшення розміру неустойки від вирішення питання про її необґрунтованість (повністю або в частині) внаслідок невідповідності розміру неустойки вимогам закону - зокрема, у разі, якщо за порушення умов зобов`язання застосовується неустойка, розмір якої має імперативний характер (встановлений законом) (частина друга статті 231 ГК України).

Таким чином, у разі зменшення розміру неустойки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову (та відмову у задоволенні решти вимог - щодо частини, на яку неустойку зменшено), тоді як у разі необґрунтованості розміру неустойки (повністю або частково), суд може ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову повністю або частково, в залежності від розміру необґрунтованої частини неустойки.

Також відмінність полягає у мотивах суду при прийнятті відповідного рішення, яке мотивується або зменшенням розміру неустойки або її необґрунтованістю в повному обсязі або в частині суми.

У свої Висновках Верховний суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Так, ФОП ОСОБА_1 заявлено до ОСОБА_2 вимогу про стягнення з останнього неустойки за договором про надання послуг від 24.07.2023 року у розмірі 1 400 доларів США, згідно пунктів 7.1.1. та 7.1.2 Договору.

Водночас, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, заслухавши позиції сторін, оцінивши умови для застосування певного розміру неустойки, зокрема: характер неустойки (договірний або встановлений законом); підстави для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); склад неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умови сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків, суд вважає за можливе зменшити її до розміру 200 доларів США, яку суд вважає обґрунтованою та належною.

При цьому, саме такий розмір, суд вважає справедливим та пропорційним, таким, що відповідає принципам верховенства права, з огляду на те, що позивач не зазнав значних матеріальних збитків, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, стягнення з відповідача такого розміру неустойки є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, а стягнений розмір неустойки є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення з останнього неустойки у розмірі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Як вбачається з квитанції про переказ коштів №КТ96-НКМ0-385Р-А9ХМ від 13.11.2023 року, позивач сплатив за подання даного позову 858,88 грн судового збору.

Оскільки позов майнового характеру задоволено на 42,88 %, то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 368 (триста шістдесят вісім) грн.

Щодо судових витрат на правову допомогу, які заявили сторони, суд виходить з наступного.

Так, ФОП ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кітовського В.Л. подано заяву про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на понесення правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. На підтвердження таких витрат долучено додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 06.10.2023 року та два акти передачі-приймання наданих послуг від 04.04.2025 року, платіжні інструкції про перерахування коштів, в загальному на суму 20 000 грн., яку представник просить стягнути з ОСОБА_2.

Адвокатом Курганською О.В. подано заперечення проти розміру судових витрат у розмірі 20 000 грн., оскільки вважає таку суму завищеною по відношенню до обсягу робіт виконаних адвокатом.

Крім того, адвокатом Курганською О.В. також подано акт виконаних робіт щодо надання правничої допомоги ОСОБА_2 на суму 8 000 грн., яку вона просила стягнути з ФОП ОСОБА_1 в якості судових витрат.

Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Так, представник позивачки просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. Посилався на те, що ним для ФОП ОСОБА_1 була надана правнича допомога відповідно до ордеру про надання правничої допомоги від 06.10.2023 року та договору про надання правничої допомоги від 06.10.2023 року. Відповідно до заяви від 13.05.2025 року, суду було надано також додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 05.02.2024 року, акт передачі-приймання послуг від 04.04.2025 року на суму 10 000 грн. та акт передачі-приймання послуг від 04.04.2025 року на суму 10 000 грн., а також платіжні документи про сплату ОСОБА_1 . АБ Кітовського В.Л. суми 20 000 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом Кітовським В.Л. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, а також те, що позов задоволено частково та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення позивачу розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача 12 000 грн витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

Представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн, згідно акту виконаних робіт від 03.04.2025 року та договору про надання правничої допомоги від 06.12.2023 року та ордеру про надання правничої допомоги від 06.12.2023 року ОСОБА_2 .

Враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом Курганською О.В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, враховуючи часткове задоволення позову та відповідно покладення на сторони судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Суд вважає, що саме такий розмір витрат на професійну правову (правничу) допомогу сторонам відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

На підставі п.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладену більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначену правову норму, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 різниці у судових витратах на професійну правову (правничу) допомогу в сумі 4000 грн.

На підставі ст.ст.203, 215, 216, 236, 524-526, 530, 533, 549, 610-612, 625-628, 638-640, 901, 903 ЦК України, положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 365 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та неустойки за договором про надання послуг - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу за договором про надання послуг у розмірі 700 (сімсот) доларів США та 200 (двісті) доларів США неустойки за вказаним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 368 (триста шістедесят вісім) грн, а також різницю суми судових витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 4000(чотири) грн.

Відмовити у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг від 24.07.2023 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач (відповідач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач (позивач): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Суддя Гладишева Х.В.