Справа №351/184/25
Номер провадження №2/351/432/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Григоращук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Гвіздецької селищної ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернувся до суду із позовною заявою до Гвіздецької селищної ради про визнання права власності. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка приходилась мамою ОСОБА_1 , бабусею ОСОБА_2 і тещею ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно частка у житловому будинку АДРЕСА_1 .

03 грудня 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що згаданий вище житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого була померла ОСОБА_4 і якій належала відповідна частка у колгоспному дворі. Проте частки у майні не визначені. Згідно довідки Гвіздецької селищної ради, станом на 1991 р., у господарстві за адресою АДРЕСА_1 (суспільна група - колгоспний двір), крім спадкодавиці, були зареєстровані та проживали: донька - ОСОБА_1 , онука ОСОБА_5 та зять ОСОБА_3 . Отже, кожен з них мав по 1/4 частки згаданого житлового будинку. Після смерті ОСОБА_4 її частку за заповітом успадковує донька ОСОБА_1 . Частка ОСОБА_1 у зазначеному житловому будинку після смерті матері становить 1/2, а у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишається по 1/4 частки житлового будинку.

У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Петричка О.Є. подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивачів та їх представника, вказав, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити (а.с. 76).

Представник відповідача Гвіздецької селищної ради в судове засідання не з`явилася. 06 травня 2025 року від неї надійшла заява, в якій вказала, що справу розглядати без її участі у порядку письмового провадження, згідно чинного законодавства (а.с. 79).

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

07 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано з Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області копію спадкової справи.

27 березня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народженя серії НОМЕР_1 від 12.08.1967, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Хом`яківка Снятинського району Івано-Франківської області. Її матірю є ОСОБА_4 , відомості про батька відсутні. (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння, виданого на підставі рішення виконкому Снятинської районної ради народних депутатів № 182 від 12.10.1988, ОСОБА_4 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , який відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 (а.с. 22).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 10.10.2014, виданого виконкомом Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 27 (а.с. 37).

Як вбачається із копії заповіту, посвідченого 22.11.2011 секретарем Кулачківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Чередариком В.І., ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй і на що вона за законом мала право, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 38).

Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 27.10.2015, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Хом`яківка Снятинскього району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 44. Батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 15).

Із копії свідоцтва про шлюб, виданого 30 серпня 2008 року, серії НОМЕР_4 , вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрували шлюб у виконкомі Раківчицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 5. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 (а.с. 17).

30 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50).

Як вбачається із довідки Кулачківської сільської ради від 27.03.2015, за ОСОБА_4 зареєстрований житловий будинок у АДРЕСА_1 , та земельна частка пай. На день смерті ОСОБА_4 у вказаному будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , 1967 р. нар., ОСОБА_3 , 1961 р. нар., ОСОБА_2 , 1987 р. нар., ОСОБА_10 , 2009 р. нар., ОСОБА_11 , 2010 р. нар., ОСОБА_12 , 2012 р. нар. Після смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном вступила її дочка ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої ОСОБА_4 посвідчувався у Кулачківській сільській раді 22.11.2011 (а.с. 55).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.03.2015, заповіт № 57269991 у Спадковому реєстрі чинний, заповідач ОСОБА_4 (а.с.57).

Спадкова справа № 113/2015 після смерті ОСОБА_4 зареєстрована у Спадковому реєстрі під №57285644, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с. 58).

Як вбачається з довідки Гвіздецької селищної ради від 29.11.2024, станом на 1991 рік за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1931 р. нар., ОСОБА_1 , 1967 р. нар., ОСОБА_3 , 1961 р. нар. та ОСОБА_7 , 1987 р. нар. (а.с. 21).

Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. від 03.12.2024 № 1903 /02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька с. Хом`яківка Коломийського району Івано-Франківської області. Спадкова справа № 113/2015 (а.с.19).

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримала постанову державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 1904/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії , у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, виданого 09 листопада 1988 року Снятинською районною радою, житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 і їй належить відповідна частка у колгоспному дворі. Станом на 1991 року відповідно до довідки, виданої Гвіздецькою селищною радою, Коломийського району Івано-Франківської області 29 листопада 2024 року № 596, в спадковому будинку, крім померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а отже кожному з них належить відповідна частка у колгоспному дворі. Проте, частки у майні не визначені (а.с. 20).

Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її матері, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачка спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше майно, яке належало спадкодавцю на праві власності.

Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що станом на 1991 року у спадковому будинку, крім померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а отже кожному з них належить відповідна частка у колгоспному дворі. Проте, частки у майні не визначені.

Проте, суд вважає, що право позивачки, у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Як встановлено у судовому засіданні спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані ОСОБА_4 голова двору, донька - ОСОБА_1 , онука ОСОБА_5 та зять ОСОБА_3 а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/4 у кожного співвласника. Після смерті ОСОБА_4 її частку за заповітом успадкувала дочка ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, частка ОСОБА_1 у зазначеному житловому будинку після смерті матері становить 1/2, а у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишається по 1/4 частки житлового будинку.

На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить позивачці ОСОБА_1 оформити свою спадщину за заповітом.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Гвіздецької селищної ради про визнання права власності підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Гвіздецької селищної ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_6 , право власності на 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 РНОКПП НОМЕР_7 ,місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Гвіздецька селищна рада, місцезнаходження: 78260, Івано-Франківська область, Коломийський район, смт. Гвіздець, вул. Українська, 3, .

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року.

Суддя Василь МАРТИНЮК