Справа № 351/1472/23
Провадження № 22-ц/4808/442/25
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Олексія Олександровича на рішення Снятинського районного суду від 21 січня 2025 року, ухвалене в складі судді Посохова І.С. у м. Снятині, повний текст якого складено 27 січня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення межових знаків, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення межових знаків, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно Свідоцтва про право на спадщину від 22.12.2021 року є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0894 га, кадастровий номер :01:001:0498, місце розташування: АДРЕСА_1 , та згідно Свідоцтва про право на спадщину від 22.12.2021 року - власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3762 га, кадастровий номер :01:001:0501, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Одним із межівників земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0501 є відповідач ОСОБА_3 , який у 2020 році разом із ОСОБА_2 встановили бетонні стовпи на земельній ділянці позивача, чим загородили їй заїзд, створили перешкоди у вільному користуванні нею своєю земельною ділянкою.

У зв`язку із порушенням її прав позивач також зазнала моральної шкоди, котру оцінює в 20000,00 грн.

З метою подання позовної заяви виготовляла необхідні документи, у зв`язку з чим понесла витрати в сумі 16150,00 грн.

Просила суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування бетонних стовпів, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 16150,00 грн. та моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., відновити межові знаки.

Рішенням Снятинського районного суду від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Репало О.О. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в цій справі незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповного встановлення обставин справи.

Вважає, що порушення відповідачами прав позивача є очевидними, а позиція суду заангажованою, копіює відзив відповідача, не надаючи реальну оцінку обставинам справи.

На його думку, сукупність доказів у справі вказує на незаконність та безпідставність дій відповідача з умисного захоплення частини проїзду між земельними ділянками сторін та ускладнення і створення неможливості позивачу використання її земельної ділянки, доступу до неї сільськогосподарської техніки, великогабаритного транспорту для здійснення її обробки та інших дій.

Висновок суду про відмову у стягненні на користь позивача матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивачем не доведено, що відповідачами вчинялися неправомірні дії щодо її майна, вважає неповним, ухваленим внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів.

Просить рішення Снятинського районного суду від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду в залі суду ОСОБА_1 та її представник - адвокат Репало О.О. поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду в залі суду щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, заперечення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 на підставі рішення ІХ сесії ІІ скликання Джурівської сільської ради народних депутатів від 08.09.1996 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4677 га, розташовану на території с. Джурів, для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства; 08 травня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №280.

Згідно з копією листа Юридичного відділу Івано-Франківської обласної державної адміністрації №Я-158 від 20.07.2017 року ОСОБА_1 на її звернення роз`яснено зміст статей ЗК України.

За змістом копії листа Снятинської міської ради №01-03/9/30/175 від 28.04.2021 року ОСОБА_1 проінформовано, що її заява розглянута комісією міської ради у її присутності. На земельну ділянку виготовлений державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4 , зареєстрований за №280 від 08 травня 2001 року. Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 серпня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №914, вона є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . Згідно з п. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Після проведення обстеження земельної ділянки членам комісії не вдалося провести контрольні проміри земельної ділянки мірною стрічкою, оскільки ОСОБА_1 перешкоджала у виконанні робіт. Для того, щоб земельній ділянці присвоїти кадастровий номер, оскільки державний акт старого зразка, їй необхідно звернутися до ліцензованої землевпорядної організації, яка має у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників та замовити виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості).

Відповідно до копії Витягу з Державного земельного кадастру НВ-023 від 15.06.2023 року на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. 22.12.2021 року, №№2254. 2255 земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0498, місце розташування: АДРЕСА_1 ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа: 0,0894 га; та земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:0501, місце розташування: АДРЕСА_1 ; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства; площа: 0,3762 га, належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Встановлено також, що одним із суміжних землевласників земельної ділянки позивача з кадастровим номером: :01:001:0501 є відповідач по справі - ОСОБА_3 (межі ділянки від Є до Ж) (т. 1, а.с. 13).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №222957695 від 07.09.2020 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:0451, площею 0,2679 га в АДРЕСА_2 , надана на підставі рішення Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 04.08.2020 року №431-2/32-2020 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства». Одним із суміжних землевласників цієї земельної ділянки є позивач по справі - ОСОБА_1 (межі ділянки від В до Г) (т. 1, а.с. 33).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що в обґрунтування своїх вимог позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні її земельною ділянкою, і що такі перешкоди чиняться відповідачем чи вчинялись інші неправомірні дії стосовно її майна. Відповідно, не доведені і обов`язкові умови для покладення на відповідачів відповідальності. Тому і позовна вимога про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Як передбачено ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до положень частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж; а також: відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж: визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

Підставою для подання позову є вчинення іншою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Як зазначив Верховний Суд у правовому висновку в постанові від 27 січня 2021 року у справі №175/4348/17 (провадження №61-12868св19) підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Схожі висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №523/4591/16-ц (провадження №61-12026св18), від 08 липня 2020 року у справі №368/1453/16-ц (провадження №61-48037св18), від 16 лютого 2021 року у справі №127/33179/19 (провадження №61-16450св20), від 26 лютого 2025 року у справі №372/5214/23 (провадження №61-16073св24).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджувала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, кадастровий номер :01:001:0501, місце розташування: АДРЕСА_1 , встановили бетонні стовпи на її земельній ділянці, чим загородили їй заїзд. Тому просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою шляхом демонтування бетонних стовпів, стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, відновити межові знаки.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів та встановлених обставин дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем зазначених позовних вимог.

Зокрема, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності встановлених відповідачами на належній їй земельній ділянці бетонних стовпів, порушення ними межових знаків та вчинення їй зі сторони відповідачів перешкод у користуванні належними їй земельними ділянками.

При цьому, вирішення питання щодо можливого накладення земельних ділянок, які потребують спеціальних знань, можливе лише шляхом проведення відповідної експертизи при наявності у обох суміжних землевласників (землекористувачів) документів, що посвідчують таке право. Проте, у цій справі такі не заявлялись.

Що стосується тверджень сторони апелянта про те, що матеріалами справи доведено факт умисного захоплення відповідачами частини проїзду між земельними ділянками сторін та ускладнення і створення неможливості позивачу використання її земельної ділянки, доступу до неї сільськогосподарської техніки, великогабаритного транспорту для здійснення її обробки та інших дій, то такі є голослівними і нічим не підтвердженими.

Позивач не надала суду доказів ні встановлення на її земельній ділянці бетонних стовпців чи перенесення або знищення межових знаків, ні того, що вона не має можливості користуватися вказаною земельною ділянкою внаслідок дій відповідачів.

Щодо долученої позивачем до матеріалів справи копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2679 га в АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства, то суд першої інстанції вірно зазначав, що такий лише свідчить про те, що вказана земельна ділянка була відповідачу виділена у законний спосіб з отриманням відповідних дозволів, проведенням усіх необхідних процедур, зокрема встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, передачі межових знаків на зберігання, і не свідчить про чинення ним перешкод у користуванні суміжною земельною ділянкою позивача.

В тому числі, рішенням Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області від 28.02.2020 року №398/30-2020 затверджено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 при відмові суміжного землекористувача ОСОБА_1 , надано право сільському голові погодити таку межу. І на даний час таке рішенням в судовому порядку не скасовано і є чинним.

Таким чином колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено чинення їй відповідачами перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Що стосується відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів на користь позивача, відновлення межових знаків, то такі є похідними від вимоги про усунення перешкод. І суд вірно відмовив в задоволенні таких, з огляду на вищевказане.

Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд належно дослідив і проаналізував надані докази, визначив характер спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Олексія Олександровича слід залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 21 січня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репала Олексія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.