ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/1968/24

провадження № 22-ц/4809/767/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року (суддя Ревякіна О.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулось до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 107329524 від 28 листопада 2022 року у розмірі 43 332,93 грн. Також просило покласти на відповідачку понесені судові витрати у справі, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову вказує, що28 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 107329524. Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118/-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 107329524 на суму 20002,14 грн. 23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, за яким до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 43332,93 грн. 17 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 17/07/2024, відповідно до умов якого позивачу відступлено право вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 107329524.

Згідно з умовами договору кредитної лінії № 107329524 відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак, свої зобов`язання не виконала, не повернула суму кредиту та не сплатила відсотки за користування кредитом, у результаті чого загальна сума заборгованості на момент подання позову у даній справі склала 43 332,93 грн, де 8 999,10 грн заборгованість по кредиту; 34 333,83 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року у задоволені позову ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено.

Вирішуючи спір у даній справі по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що тлумачення норм чинного законодавства свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Судом зауважено, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Із наведеного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідачки на момент укладення Договору факторингу від 28 листопада 2018 року не існувало, і сторони не могли передбачити, що 28 листопада 2022 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою. Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору.

Крім того, судом враховано, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 23 лютого 2024 року.

Відтак, суд виснував, що у ТОВ «ФК «Ейс» відсутнє право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором № 107329524 від 28 листопада 2022 року, який укладений після відступлення прав вимог за договорами, тому у задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 рокускасувати та постановити у справі нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «ФК «Ейс» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Вказує, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його таким, що винесене у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118- 01. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії - з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2023 року. Наголошує, що договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 107329524 від 28 листопада 2022 року.

Зауважує, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. У цьому контексті, звертає увагу, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір № 107329524 від 28 листопада 2022 року, укладений 07 лютоого 2023 року, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на переконання скаржника, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не було майбутнім, як помилково стверджує суд. Вважає, що суд першої інстанції неправильно трактував положення договору та зробив помилковий висновок щодо предмету факторингу, що вплинуло на правильне вирішення спору.

Також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду, оскільки висновки суду касаційної інстанції у наведених в оскаржуваному рішенні постановах стосувалися обставин, які не є подібними до обставин даної справи.

Стверджує, що відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 23 лютого 2024 року та від 17 липня 2024 року, з урахуванням фактичних обставин даної справи, не спростовує факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 107329524 від 28 листопада 2022 року, оскільки у ст. 1077 ЦК України встановлено лише вимогу оплати договору факторингу, проте не встановлено терміну в який це має відбутись. Тобто, на переконання скаржника, право вимоги може перейти раніше, ніж фактична оплата.

Повідомляє, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи в апеляційному суді, склали 6 000,00 грн та просить їх стягнути з відповідачки разом з іншими судовими витратами.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 березня 2025 рокувідкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 21 березня 2025 рокузакінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду у період з 12 травня по 14 травня 2025 року та з 15 травня по 16 травня 2025 року суддя Письменний О.А. член колегії з розгляд уданої справи знаходився у відпустці, а у період з 14 травня по 19 травня 2025 року у відпустці перебувала головуючий суддя у даній справі Дьомич Л.М.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення, а саме 27 травня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 листопада 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії №107329524 (далі Кредитний договір, а.с. 63-41, 50-51) у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідачка, за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Про бажання отримання коштів відповідачка заявила шляхом подання відповідної заявки (а. с. 74), в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. Кредитного договору за кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

Згідно з п.п. 2.3. - 2.5. Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 9 000,00 грн. одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого 16 грудня 2022 року. Другий та решта траншів за Договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим Договором. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданим и траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору.

На момент укладення цього Договору строк дисконтного періоду кредитування складає 18 днів від дати отримання позичальником першого траншу (п. 3.1. Кредитного договору).

У п.п. 3.2., 3.3. Кредитного договору сторони погодили, зокрема, що строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особитсом кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші вісімнадцять днів дисконтного періоду проценти у розмірі 988,20 грн.

За умовами п.п. 8.1, 8.3 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено. За умови, якщо позичальник не скористається умовами зменшення витрат та загальної вартості кредиту за Договором на умовах п. 8.5 Договору, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 766,50% річних, що на день укладення Договору становить 2,10% в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника, за кожен день користування ним.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору за вибором позичальника, кожен окремий транш за цим Договором може надаватися позичальнику шляхом переказу коштів, який за вибором позичальника може бути завершено в один з наступних способів: 5.1.1. шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий банком позичальнику, за умови що для ініціювання переказу використані реквізити платіжної картки 5457-08XX-XXXX-5437, що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. За затримку перерахування коштів, що спричинена діями третіх осіб, кредитодавець відповідальності не несе; 5.1.2. шляхом видачі готівкових коштів у відділенні небанківської фінансової установи чи банку, які мають право надавати послуги з переказу коштів. позичальник самостійно обирає відділення фінансової установи чи банку, в якому бажає отримати кредит, з числа тих що доступні для отримання грошового переказу.

ОСОБА_1 підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV44Q9R,який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачкою при укладанні договору, та введеного 28 листопада 2022 року 21:27:04 (а.с. 72).

28 листопада 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» через АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало грошові кошти в сумі 9000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 ; отримувач ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 83).

Зі змісту довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2024 року №07_1/2024 вбачається, що відповідно до договору №1336 від 26 вересня 2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «ПриватБанк» останнім було здійснено за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» успішні платежі через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанку на карти клієнтів, зокрема, 28 листопада 2022 року на карту № НОМЕР_3 9000,00 грн. ID платежу (а.с. 39-40).

Також з`ясовано, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 54-57).

Відповідно до укладеної між Фактором та Клієнтом Додаткової угоди від 31 грудня 2020 року року № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції (а.с. 100-105 том 1). Зокрема, сторони погодили, що за п. 4.1. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимогим передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до Боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Пунктом 8.2. Договору факторингу №28/1118-01 у новій редакції передбачено, що строк цього договору закінчується 31 грудня 2021 року.

У подальшому між сторонами також укладались Додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу №28/1118-01, зокрема, Додатковою угодою від 31 грудня 2022 року за №31 сторони продовжили строк дії Договору факторингу №28/1118-01 до 31 грудня 2023 року включно (а.с. 47 зв. бік).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 07 лютого 2023 року заборгованість відповідачки за Кредитним договором становить 20002,14 грн, у тому числі 8999,10 грн основного боргу та 11003,04 грн процентів. Зі вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що 07 грудня 2022 року відповідачкою було здійснене часткове погашення заборгованість за Кредитним договором в сумі 495,00 грн, з яких 0,90 грн було зараховано у рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту та 494,10 грн у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 48-49).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 215 від 07 лютого 2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до Боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором у загальній сумі 20002,14 грн, з яких: 8999,10 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 11003,04 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 81).

Довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №107329524/ФК від 16 липня 2024 року підтверджено, що 07 лютого 2023 року було здійснено відступлення права вимоги за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ «Таліон Плюс» згідно з укладеним Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с. 73).

23 лютого 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу №23/0224-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог (а.с. 58-62).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23 лютого 2024 року до Договору факторингу №23/0224-01 від 23 лютого 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 43332,93 грн, з яких: 8999,10 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту), 34333,83 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 77-78).

17 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Ейс» (Фактор) укладено Договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників (а.с. 91-95).

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №17/07/2024 від 17 липня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 43332,93 грн, у тому числі: 8999,10 грн - основний борг, 34333,83 грн проценти (а.с. 75-76).

За змістом виписки ТОВ «ФК «Ейс» з особового рахунку за Кредитним договором №107329524 від 28 листопада 2022 року, станом на 19 серпня 2024 року заборгованість за цим Кредитним договором не погашена і становить 43332,93 грн, де 8999,10 грн - прострочене тіло, 34333,83 грн - прострочені відсотки (а.с. 80).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає не у повній мірі.

Так, фактичні обставини справи свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про укладеність Кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 та підставно вважав встановленим факт отримання відповідачкою кредитних коштів у загальній сумі 9 000,00 грн за Кредитним договором.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором сплатила кошти у сумі 495,00 грн, з яких 0,90 грн було зараховано у рахунок погашення тіла кредиту та 494,10 грн відсотків за користування кредитом. Решту заборгованості за Кредитним договором відповідачка не сплатила.

Разом з тим, щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у позивача права вимоги до відповідачки за Кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Стаття 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України).

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Оскільки факторинг визначено п. 3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11.

У справі, що пеерглядається встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до п. 8.6 Договору факторингу № 28/1118-01 додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.

Зокрема, рядом Додаткових угод до Договору факторингу №28/1118-01 строк дії цього договору неодноразово продовжувався.

Таким чином, з урахуванням умов Договору факторингу №28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, тобто з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2023 року.

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору факторингу №28/1118-01 визначено, що перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу №28/1118-01 під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Згідно з п. 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру права вимог.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 215 від 07 лютого 2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 20002,14 грн.

Реєстр відступлення прав за Кредитним договором підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 07 лютого 2023 року, тобто у межах продовженого строку дії Договору факторингу.

За викладеного, Договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме строку дії договору, тобто у період з 28 листопада 2018 року 31 грудня 2023 року.

За викладеного, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що умовами Договору факторингу № 28/1118-01 передбачено не відступлення права вимоги за конкретним кредитним договором, а відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, та дійшов помилкового висновку, що відступлення права вимоги за Договором факторингу № 28/1118-01 не могло стосуватись Кредитного договору № 107329524 від 28 листопада 2022 року.

Щодо практики Верховного Суду, на яку, в обґрунтування своїх висновків у відповідній частині посилався суд першої інстанції, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що наведена судова практика не може бути застосована до даного спору з огляду на суттєві відмінності у фактичних обставинах справи.

За викладеного, колегія суддів вважає, що позивач підтвердив факт переходу права вимоги за договорами факторингу, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які цей факт підтверджують.

Викладене свідчить, що вимога позивача про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту за Кредитним договором у сумі 8999,10 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас, щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом у сумі 34333,83 грн судом зважено на наступне.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Умовами Кредитного договору передбачено, зокрема, що орієнтовна дата повернення кредиту 16 грудня 2022 року. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду кредитування складає 18 днів від дати отримання позичальником першого траншу.

Фактичні обставини справи свідчать, що другий та подальші транші за Кредитним договором Позичальнику не надавались, вся погоджена сторонами сума кредитних коштів отримана відповідачкою одним платежем.

У п.п. 3.2., 3.3. Кредитного договору передбачено, зокрема, що строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особитсом кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші вісімнадцять днів дисконтного періоду проценти у розмірі 988,20 грн.

Докази виконання Позичальником зазначених умов Кредитного договору у матеріалах справи відсутні, відтак, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 16 грудня 2022 року.

Отже, встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що у Позичальника виникли зобов`язання по оплаті процентів за Кредитним договором у розмірі 54,90 грн за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, що складає 988,20 грн (54,90 грн х 18 днів).

Подальше, поза строком кредитування, нарахування TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та новими кредиторами процентів за користування відповідачкою кредитними коштами за Кредитним договором було необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи часткову сплату відповідачкою заборгованості по процентам у сумі 494,10 грн, стягненню з ОСОБА_1 за Кредитним договором підлягають проценти за користування кредитом у сумі 494,10 грн (988,20 грн - 494,10 грн = 494,10 грн), а також 8999,10 грн основної заборгованості, що загалом складає 9 493,20 грн.

За викладеного, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, що призвело до неправильного висновку по суті спору, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Судові витрати

Вирішуючи питання відшкодування витрат позивача на правову допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів виходить із наступного.

Апеляційним судом з`ясовано, що правнича (правова) допомога ТОВ «ФК «Ейс» (Клієнт) у даній справі у судах обох інстанцій надавалась Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», створеним адвокатом Тараненком А.І. (а.с. 124), на підставі договору про надання правничої допомоги від 26 липня 2024 року (далі Договір, а.с. 84-86), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Метою представництва є захист прав та законних інтересів Клієнта, проведення необхідних процесуальних дій для досягення найбільш сприятливого результату у справі на корсить Клієнта.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.4. Договору отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт приймання передачі наданих послуг.

У додатку № 1 до Договору його сторонами погоджено вартість послуг, що надаються Адвокатським бюро за Договором (а.с. 87).

Згідно з Додатковою угодою від 26 липня 2024 року № 5 до Договору Клієнт доручив, а Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, з боржника ОСОБА_1 (а.с. 88-89).

Підписанням актів прийому - передачі наданих послуг від 26 липня 2024 року та від 03 березня 2025 року Адвокатське бюро та Клієнт підтвердили надання позивачу правової допомоги відповідно у суді першої інстанції у сумі 6000,00 грн та у суді апеляційної інстанції у усмі 6000,00 грн (а.с. 90,125).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України).

Як визначено у ч.ч. 1 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На переконання суду апеляційної інстанції, склад та розмір витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у даній справі підтверджений позивачем у встановленому процесуальним законом порядку.

При цьому, судом зважено на те, що відповідачка заяви про зменшення таких витрат ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не подавала.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За викладеного, оскільки апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу позивача, відповідачкою мають бути відшкодовані понесені позивачем у судах першої та апеляційної інстанцій витрати на правничу допомогу адвоката, однак, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Так, у справі, що переглядається вимоги позову судом апеляційної інстанції задоволено на 22%, а тому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у суді першої інстанції у сумі 1320,00 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі 1320,00 грн (6000,00 грн х 22%= 1320,00 грн).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення у справі.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 107329524 від 28 листопада 2022 року у розмірі 9 493,20 грн, де 8 999,10 грн заборгованість по тілу кредиту та 494,10 грн - проценти за користування кредитом.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

У порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у сумі 532,93 грн, витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у сумі 799,39 грн, а також витрати позивача на правову допомогу у суді першої інстанції у сумі 1320,00 грн та у суді апеляційної інстанції у сумі 1320,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний