П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ

Справа №756/12458/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/8369/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Цюрпіти Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Діденко Є.В. 23 січня 2025 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який було зареєстровано 24 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2214.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала на те, що сторони перебували у шлюбі з 2011 року. У шлюбі у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте наразі сімейні відносини з відповідачем фактично припинились, тобто шлюб носить формальний характер. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного сімейного бюджету, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 грудня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2214 - розірвано.

Рішення суду мотивовано тим, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням відповідач, його представником - адвокатом Лабовкіним О.О. подана апеляційна скарга, в якій вона зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою.

Вказує на те, що суд першої інстанції розриваючи шлюб між ними невірно встановив обставини справи, а саме що вони не підтримують подружніх стосунків, оскільки підтвердженню цього наведеного факту немає. Судом не було надано сторонам строк на примирення і взагалі не враховано прагнення відповідача до збереження сім`ї. Також суд не прийняв до уваги наявність у сторін трьох спільних дітей. За таких обставин, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та обґрунтованого рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданого адвокатом Старіковим Є.О. заперечує проти доводів апеляційної скарги вказує на позицію позивача щодо відсутності можливості збереження сім`ї з відповідачем та відсутності з боку останнього вчинення будь-яких дій направлених на збереження сім`ї. Тому вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Старіков Є.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а саме в матеріалах справи наявний звіт, сформований системою АСЕД «Апеляція» про доставку повідомлення про призначений розгляд справи представнику відповідача - адвокату Лабовкіну О.О.

20 травня 2025 року від адвоката Лабовкіна О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 21 травня 2025 року, яке мотивовано неможливістю прийняття участі в ньому відповідача та його представника, оскільки відповідач знаходиться поза межами України у зв`язку з роботою на судні, а представник буде перебуватиме у відрядженні. До клопотання долучено копії квитків на ім`я ОСОБА_1 на 06-07 травня 2025 року до м. Амстердам, м. Сеул та м. Пусан.

Положеннями ч. 1 ст. 372, ч.1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1,2 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наявність даних про належне повідомлення сторони відповідача про призначене судове засідання апеляційним судом, відсутність даних про термін перебування відповідача поза межами України, відсутність підтвердження зазначених причин неявки представника відповідача, а також враховуючи складність справи, колегія суддів вважала, що неявка сторони відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційним судом розглянуто клопотання відповідача, заявлене при зверненні з апеляційною скаргою, про надання сторонам у справі строку на примирення терміном шість місяців.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, період розгляду справи в суді першої інстанції та до часу розгляду справи апеляційним судом становить сім місяців, до цього час сторони не примирились, позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, відповідач знаходиться поза межами України, а тому доцільності в наданні строку на примирення не вбачається.

Розглядаючи клопотання відповідача про надання строку для примирення, колегія суддів апеляційного суду, з`ясувавши причини і обставини спору, заперечення позивача висловлене її представником в судовому засіданні щодо надання строку для примирення, не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

24 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2214. /а.с.11/

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 21 травня 2019 року. /а.с.9/

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 14 квітня 2016 року. /а.с.9 на звороті/

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 13 січня 2019 року. /а.с.10/

У жовтні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, і в ході розгляду справи наполягала на його задоволенні.

Відповідач в особі представника - адвоката Лабовкіна О.О. під час розгляду справи в суді першої інстанції 29 жовтня 2024 року ознайомився з матеріалами справи, 15 листопада 2024 року подав клопотання про надання сторонам строку на примирення терміном у 6 місяців та клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін у справі, також 15 листопада 2024 року був поданий відзив на позовну заяву. /а.с.21-27, 29-31/

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2024 року, враховуючи заяву сторони відповідача, справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 23 січня 2025 року. /а.с.28/

22 січня 2025 року представником відповідача - адвокатом Лабовкіним О.О. до суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано неможливістю прийняття участі в ньому відповідача, так як він перебуває поза межами України у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. /а.с.45-46/

Позивач, в особі представника - адвоката Старікова Є.О., у заяві від 23 січня 2025 року заперечувала щодо надання строку на примирення, просила клопотання про відкладення розгляду справи залишити без задоволення, розглянути справу за відсутності сторін у справі та ухвалити рішення про розірвання шлюбу. /а.с.47/

23 січня 2025 року судом першої інстанції ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами у справі.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач просив про надання строку на примирення тривалістю у 6 місяців. Однак в ході всього розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій між сторонами примирення не відбулось.

Позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу зі спливом значного часу після звернення до суду з цим позовом, а отже у сторін була можливість для примирення, яке у даному випадку не відбулося, тому доводи наведені в апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи та думка сторін є безпідставними.

Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві, та поясненнях наданих в суді апеляційної інстанції, позивач зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, їх сім`я існує формально, вони вже досить тривалий час не проживають разом та спільного господарства не ведуть, а всі спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо не з`ясування судом першої інстанції його позиції щодо розірвання шлюбу, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, за змістом ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участь у справі.

Заяви відповідача та відзив на позовну заяву, подані його представником, свідчать про те, що відповідач був обізнаний про те, що в суді перебуває вказана справа, з її предметом та підставами позову, а тому реалізував право надати свої пояснення та заперечення з приваду заявлених позовних вимог.

Твердження відповідача про те, що суд першої інстанції не забезпечив саме його участь в судовому засіданні слід визнати безпідставним, оскільки виходячи з вимог процесуального закону сторона у справі має брати участь в судовому розгляді як особисто так і через представника, участь якого вбачається з матеріалів справи. Слід також зазначити, що заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи не є обов`язковим для суду, суд має право відкласти розгляд справи лише у разі наявності поважних причини неявки сторони у справі, натомість зі змісту клопотання не вбачається зазначення представником відповідача причин власної неявки в судове засідання суду першої інстанції.

А тому право сторін на подання доказів та надання особистих пояснень не було порушено, розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності сторін, однак не призвів до неправильного встановлення обставин справи та її вирішення.

Посилання відповідача на те, що твердження суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, не відповідає дійсності та жодними доказами не підтверджений, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки будь-які докази того, що сторони виявили намір примиритись, або дійшли згоди щодо продовження спільного проживання та підтримки сімейних відносин у матеріалах справах відсутні, та відповідачем не надані, напроти, при апеляційному перегляді справи встановлено, що за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим.

Таким чином, відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 02 червня 2025 року.