ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 463/3642/23

провадження № 61-1181св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Винниківське»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуша Ю. Р., Приколоти Т. І.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Винниківське» про відшкодування шкоди.

2. Позов обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 листопада 2021 року, було завдано механічних пошкоджень його автомобілю марки «Volkswagen T4», номерний знак НОМЕР_1 .

3. Причиною ДТП був неналежний стан люка оглядового колодязя, що знаходився на проїзній частині дороги у закритому стані, але відкрився після проїзду переднього колеса, що призвело до перекидання його автомобіля.

4. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2024 року ОСОБА_3 головного інженера МКП «Винниківське», який був відповідальним за технічну експлуатацію водопровідних та каналізаційних мереж, що знаходяться на балансі МКП «Винниківське», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП.

5. У зв`язку з істотним пошкодженням автомобіля він відразу після ДТП звернувся до експерта для проведення експертного автотоварознавчого дослідження, за результатами якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 205 165,79грн. Вважав, що уповноваженим органом, який повинен відшкодувати завдану шкоду, є комунальне підприємство «Винниківське», оскільки його працівник ОСОБА_3 згідно його посадової інструкції організовує правильну технічну експлуатацію і ремонт механізмів водопровідних та каналізаційних мереж міста Винники.

6. Враховуючи викладене просив стягнути з комунального підприємства «Винниківське» матеріальну шкоду, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 205 165,79 грн, судовий збір в розмірі 4 595,11грн, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 4 500,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2024 року у складі судді Нора Н. В. позов задоволено.

8. Стягнуто з комунального підприємства «Винниківське» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 205 165,79 грн.

9. Вирішено питання щодо судових витрат.

10. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що водопровідно-каналізаційна мережа не є складовою частиною доріг, то балансоутримувач дороги не відповідає на дорогах населених пунктів за утримання цих мереж, в тому числі і люку на дорогах, який є складовою частиною водопровідно-каналізаційної мережі, а не дороги.

11. Враховуючи те, що відповідно до статуту КП «Винниківське» основним напрямом його діяльності є зокрема будівництво та реконструкція споруд водопроводу та каналізації; будівництво, реконструкція, ремонт водопроводів та каналізацій, тому пошкоджена конструкція люку є невід`ємною частиною системи водопостачання та каналізаційних мереж, яка знаходиться на балансі та у користуванні КП «Винниківське», перебуває на його утриманні та технічному обслуговуванні, у зв`язку з чим на КП «Винниківське» як балансоутримувача каналізаційних мереж, а не дороги, покладено обов`язок відшкодувати шкоду позивачу.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу КП «Винниківське» задоволено, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

13. Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що каналізаційні люки, є невід`ємною частиною автомобільної дороги, постійний контроль за котрими зобов`язані здійснювати власники автомобільних доріг (Закон України «Про дорожній рух» стаття 9, Закон України «Про автомобільні дороги» стаття 21) або уповноважені ними органи (пункту 11 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг).

14. Судом враховано, що на момент ДТП по вул. І. Франка 51, а це 27 листопада 2021 року, на даній ділянці дороги Шляхово-ремонтне будівельне управління N? 65 проводило капітальний ремонт дороги - вул. І. Франка відповідно до Ухвали N? 1276 від 16 вересня 2021 року (ухвала долучена до позовної заяви), однак вказана юридична особа не була залучена до справи як співвідповідач.

15. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновок місцевого суду про те, що ДТП сталося за вини відповідача, який не виконав обов`язки щодо забезпечення зручних та безпечних умов дорожнього руху й запобігання пошкодженню транспортних засобів, не відповідає ані фактичним обставинам справи, ані нормам Законів України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

18. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.

20. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц, від 20 січня 2021 року в справі № 522/9550/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Також як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

22. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що пошкоджена конструкція люку є невід`ємною частиною системи водопостачання та каналізаційних мереж, яка знаходиться на балансі та у користуванні відповідача, перебуває на його утриманні та технічному обслуговуванні, у зв`язку із чим на відповідача як балансоутримувача каналізаційних мереж, а не дороги, покладено обов`язок відшкодувати шкоду.

23. Заявник вказує, що посилання апеляційного суду на положення статей 9, 24 Закону України «Про дорожній рух», статті 16, 21 Закону України «Про автомобільні дороги» є нерелевантними, оскільки власники автомобільних доріг, вулиць, органи місцевого самоврядування не є відповідальними за утримання каналізаційних мереж.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 листопада 2021 року, було завдано механічних пошкоджень автомобілю марки «Volkswagen T4», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

25. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили.

26. Відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 будучи посадовою відповідальною особою, не вжив заходів по утриманні люка водопровідно-каналізаційної мережі, своєчасно не виявив недоліки в її утриманні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Суд також зазначив, що з відповіді директора КП «Винниківське» ОСОБА_4 № 516 від 17 грудня 2021 року на запит УПП у Львівській області ДПП вбачається, що станом на 27 листопада 2021 року відповідальним за технічну експлуатацію водопровідно-каналізаційних мереж, що знаходяться на балансі даного комунального підприємства, встановлення і збереження люків на оглядових ревізійних колодязях каналізаційної мережі був начальник аварійно-диспечерської служби КП «Винниківське» ОСОБА_3 ; 30 листопада 2021 року останнього було звільнено з роботи.

Позиція Верховного Суду

27. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

28. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

29. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

30. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

32. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

33. Результат аналізу статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

34. Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху (частина третя статті 14 Закону України «Про дорожній рух»).

35. Згідно з абзацом 7 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

36. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні (частина перша статті 24 Закону України «Про дорожній рух»).

37. У частині першій статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

38. Згідно зі статтею 18 цього Закону складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

39. Відповідно до статті 19 Закону України «Про автомобільні дороги» до основних обов`язків органів місцевого самоврядування щодо управління функціонування і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, зокрема, належить: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами.

40. Згідно зі статтею 21 цього Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають, зокрема, за стан вулиць і доріг та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

41. Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

42. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані, зокрема: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух (пункт 11 Єдиних правил).

43. У пункті 25 зазначених Єдиних правил встановлено, що власники та користувачі земельних ділянок, а також власники (користувачі) малих архітектурних форм, інженерних комунікацій, що розташовані в межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, зобов`язані, зокрема: утримувати в належному стані зелені насадження, охоронні зони інженерних комунікацій, тротуари, обладнані стоянки автомобілів, трамвайне полотно та інші елементи дорожніх об`єктів; забезпечувати належний технічний стан інженерних комунікацій, обладнання, споруд та інших використовуваних елементів дорожніх об`єктів відповідно до їх функціонального призначення та діючих нормативів; у разі виявлення небезпечних умов в експлуатації споруд і об`єктів, їх аварій і руйнувань, що призвели до виникнення перешкод у дорожньому русі або загрожують збереженню елементів дорожніх об`єктів, негайно повідомляти власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, а також уповноважений підрозділ Національної поліції; дотримувати вимог діючих норм і правил щодо охорони дорожніх об`єктів.

44. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 522/9550/16-ц.

45. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

46. З матеріалів справи вбачається та підтверджується Єдиним Державним реєстром судових рішень, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 140 КУпАП України. Постанова суду набрала законної сили.

47. Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_3 , будучи посадовою відповідальною особою, не вжив заходів по утриманню люка водопровідно-каналізаційної мережі, своєчасно не виявив недоліки в її утриманні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Суд також зазначив, що з відповіді директора КП «Винниківське» ОСОБА_4 № 516 від 17 грудня 2021 року на запит УПП у Львівській області ДПП вбачається, що станом на 27 листопада 2021 року відповідальним за технічну експлуатацію водопровідно-каналізаційних мереж, що знаходяться на балансі даного комунального підприємства, встановлення і збереження люків на оглядових ревізійних колодязях каналізаційної мережі був начальник аварійно-диспечерської служби КП «Винниківське» ОСОБА_3 ; 30 листопада 2021 року останнього було звільнено з роботи.

48. Таким чином, місцевий суд, встановивши, відповідно до статуту КП «Винниківське» основним напрямом його діяльності є зокрема будівництво та реконструкція споруд водопроводу та каналізації; будівництво, реконструкція, ремонт водопроводів та каналізацій, тому пошкоджена конструкція люку є невід`ємною частиною системи водопостачання та каналізаційних мереж, яка знаходиться на балансі та у користуванні КП «Винниківське», перебуває на його утриманні та технічному обслуговуванні, у зв`язку з чим на КП «Винниківське» як балансоутримувача каналізаційних мереж, а не дороги, покладено обов`язок відшкодувати шкоду позивачу.

49. Суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував, не приділив належної уваги встановленим місцевим судом обставинам, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди.

50. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

51. Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й правильно застосувавши норми права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2024 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович