Справа № 308/2035/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року, постановлену суддею Фазикош О.В., в справі за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність

встановив:

У лютому 2025 року керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2025 позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави залишено без руху. Причиною залишення позовної заяви без руху стало питання правильності визначення суми судового збору, який підлягає сплаті позивачем.

Зокрема, Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області вказав, що позивачем заявлено 12 немайнових вимог та 4 майнові вимоги. Щодо немайнових вказав, що позивач неправильно визначив кількість таких, а відповідно недоплатив судовий збір, оскільки за такі вимоги позивачем сплачено 27 252 грн, однак сплаті підлягає судовий збір в розмірі 36 336 грн.

Щодо майнових вимог, то суд просив звернути увагу, що позивачем не надано експертних оцінок, якими визначається вартість земельних ділянок, які є предметом спору, а нормативна оцінка таких, в даному випадку, не є точною та може відрізнятися від реальної вартості такого майна.

Таким чином, суд попередньо визначив за кожну майнову вимогу судовий збір у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 грн. і разом складає судовий збір у розмірі 1 816 800 грн.

Однак, позивач помилково виходить з нормативної оцінки земельних ділянок та сплатив судовий збір за 4 майнові вимоги в розмірі 34 420,48 грн.

Разом за заявлені майнові та немайнові вимоги позивач, на переконання суду першої інстанції, повинен сплатити судовий збір у розмірі 1 816 800 грн.

На усунення недоліків прокуратура подала заяву від 17.02.2025 через підсистему «Електронний суд», у якій зазначила, що судовий збір сплачено вірно. З приводу відсутності експертної оцінки земельних ділянок вказала, що така оцінка ними не проводилась, оскільки земельні ділянки не перебувають у їх власності, прокуратура не уповноважена здійснювати таку оцінку за допомогою бюджетних коштів, а тому єдиним способом визначити вартість спірних земельних ділянок є нормативна грошова оцінка, яка є офіційною та загальнодоступною.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Суд мотивував свою ухвалу тим, що позивачем не усунено недоліків викладених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Ужгородська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції у своїй ухвалі жодним чином не мотивував своє рішення щодо невідповідності дійсній вартості спірного майна, а лише послався на ненадання належних доказів щодо вартості спірних земельних ділянок.

Зазначає, що прокуратура визначила ціну земельних ділянок керуючись нормативною оцінкою таких, оскільки земельні ділянки знаходяться не у власності позивача, доступ до таких немає. Проведення експертної оцінки за бюджетні кошти у повноваження прокуратури не входить.

Вказує, що замовником експертної оцінки може бути власник майна або особа, у якої зазначене майно перебуває на законних підставах, страховики, Моторне(транспортне) страхове бюро України, а також ті, які замовляють оцінку за доручення інших осіб.

Щодо немайнової вимоги про скасування частини рішення Ужгородської міської ради, в якій зазначено декілька осіб, то суд помилково вважає, що позивач таким чином намагається об`єднати 4 немайнові вимоги в одну. Дана вимога є звернута до відповідача, яким прийнято незаконне рішення та направлена на скасування одного пункту з рішення, а тому таку слід рахувати як одну немайнову вимогу.

Вважає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції обмежив право позивача на доступ до правосуддя.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2025 року керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Міністерство внутрішніх справ України, Державне підприємство «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-Авіа», про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та повернення їх у комунальну власність.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.02.2025 позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави залишено без руху.

17.02.2025 керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави подав через підсистему «Електронний суд» клопотання про усунення недоліків.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2025 позовну заяву повернуто заявнику.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 2 Частини 1 статті 176 ЦПК України визначено, що ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Приписами частини 2 статті 176 ЦПК України зазначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Схожа за змістом норма міститься у частині 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір», зокрема у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. У разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Як слідує з матеріалів справи, прокурором заявлено 4 позовні вимоги майнового характеру про зобов`язання відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повернути у комунальну власність територіальної громади міста Ужгород в особі Ужгородської міської ради належні їм земельні ділянки.

За змістом п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, заявленої юридичною особою, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України» розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу становить 3 028 грн.

Прокурором визначено ціну позову у розмірі 2 294 765,09 грн.

Позивач здійснив таку оцінку позову ґрунтуючись на нормативній грошовій оцінці земельних ділянок, які є предметом позову.

Слід зазначити, що згідно визначення, яке міститься у Податковому кодексі України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Зокрема, нормативна грошова оцінка є складовою для визначення мінімального податкового зобов`язання та є базою оподаткування платою за землю.

Для підтвердження вартості спірних земельних ділянок прокурором до позову долучено витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-025, №НВ-025, №НВ-025, №НВ-025 у яких зазначено нормативно грошову оцінку спірних земельних ділянок.

Вказані витяги сформовано 21.01.2025 через електронні сервіси Держгеокадастру, тобто вказана оцінка є актуальною на 2025 рік і саме від вказаної суми окружна прокуратура визначала ціну позову та сплачувала судовий збір.

Нормативно грошова оцінка відповідно до вказаних витягів становить: земельної ділянки за кадастровим номером :50:002:0103 561 983,3 грн, :50:002:0104 561 983,25 грн, :50:002:0079 617 330,14 грн, :50:002:0139 553 468,4 грн. За подання вимоги щодо їх повернення в державну власність судовий збір становить 561 983,30 + 561 983,25 + 617 330,14 + 553 468,40 = 2 294 765,09 грн.

Виходячи з вимог п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ціна заявлених майнових вимог становить суму 34 421,48 грн.

Однак, суд першої інстанції посилаючись на норми частини 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір» та частини 2 статті 176 ЦПК України визначив попередньо суму судового збору за вимоги майнового характеру у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 200 грн по кожній з вимог(3 028 х 150), тобто разом прокуратурі, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2025 про залишення позовної заяви без руху, слід сплатити за майнові вимоги 1 816 800 грн.

Така сума судового збору перевищує 350 розмірів прожиткового мінімуму(3 028 х 350 = 1 059 800), тобто максимум який встановлений п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Тобто, в даному випадку суд першої інстанції вважаючи, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна визначив судовий збір самостійно, без належного обґрунтування такої ціни, що, вочевидь, не відповідає нормам цивільно-процесуального законодавства.

Слід погодитись з доводами позивача, що за 4 майнові вимоги прокуратурі слід сплатити судовий збір у розмірі 34 420,48 грн., оскільки така сума становить 1,5 відсотка від заявленого прокуратурою ціни позову.

Позиція суду першої інстанції щодо проведення експертної грошової оцінки по земельним ділянкам для визначення ціни позову не знаходить законодавче підтвердження, оскільки чинне законодавство України не містить прямої норми імперативного характеру щодо експертної чи нормативної грошової оцінки земельної ділянки як основи під час вирахування ціни позову і, відповідно, судового збору.

В подальшому, якщо під час розгляду справи Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області буде встановлено іншу ціну земельних ділянок, яка буде суттєво відрізнятися від нормативної грошової оцінки, то суд може достягнути суму несплаченого судового збору під час ухвалення рішення.

Щодо вимог немайнового характеру колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Позивачем заявлено вимоги немайнового характеру про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на право приватної власності на земельні ділянки.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач заявляючи немайнову вимогу про визнання недійсним та скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради № 946 від 18.12.2008 у частині надання у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0792 га, поз. 39, Чорній ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,792 га, поз. 40, ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0870 га, поз. 46, ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0780 га, поз. 83., фактично об`єднав чотири вимоги в одну.

В даному випадку, прокуратура намагається скасувати пункт 1.2. рішення Ужгородської міської ради № 946 від 18.12.2008, якою було надано 4 земельні ділянки, однак з даного пункту вбачається, що земельні ділянки було надано не тільки відповідачам, але й іншим фізичним особам, а тому слід погодитись з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку дана немайнова вимога, фактично містить в собі 12 немайнові вимоги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка пред`явлена юридичною особою або фізичною особою-підприємцем сплаті підлягає 1 розмір прожиткового мінімуму.

Оскільки, позивач помилково вважає, що заявив 9 немайнових вимог, то сплатив судовий збір у розмірі 27 252 грн (3 028 х 9).

Однак, сплаті підлягав судовий збір за 12 немайнових вимог, що становить суму 36 336 грн (3 028 х 12). Різницю в недоплаченому судовому зборі позивач міг доплатити в разі, коли суд першої інстанції залишає позовну заяву без руху повторно, однак суд не надав таку можливість позивачу.

З вищенаведеного слідує, що суд першої інстанції визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву порушив визначене ЄСПЛ право на доступ до правосуддя.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Слід зазначити, що керівник Ужгородської окружної прокуратури подав позов в інтересах держави, тобто в даному випадку йде мова про інтереси держави Україна, а суд першої інстанції повертаючи позов прокуратури позивачеві порушив інтереси держави.

Таким чином, суд першої інстанції невірно застосував норми частини 2 статті 176 ЦПК, а також частини 2 статті 6 Закону України «Про судовий збір» та прийшов до помилкових висновків щодо судового збору, який підлягає сплаті з позивача в частині пред`явлених прокуратурою майнових вимог.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України з подальшим направленням справи до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 26 лютого 2025 року скасувати, а справу направити до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: