Справа № 194/1713/24
Номер провадження № 2/194/241/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м.Тернівка Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Єрмолаєвої А.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Сніжко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно з 2018 року і до теперішнього часу проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 із бабусею - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.08. 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 умови проживання задовільні Відповідно до рішення Тернівського міського cyду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року (справа №194/1618/21) за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради було позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Той факт, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де в графі батько - зазначено - ОСОБА_1 . Відповідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради про доцільність позбавлення батьківським прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 18 вересня 2024 року, коли дитині виповнилося майже три роки ОСОБА_8 забрав доньку та пішов жити до своїх батьків. ОСОБА_3 не заперечувала проти такого рішення, заходів щодо повернення їй доньки не вживала, як і не порушувала питання про визначення місця її проживання та способів участі у спілкування з нею. На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на військові службі, усі обов?язки по догляду та утриманню його доньки взяли на себе його батьки. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету

Тернівської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 . Відповідно до інформації з Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико- санітарної допомоги м. Тернівки» від 29 липня 2024 року № 375/0119 лікування дитини, медичні огляди здійснює бабуся дитини ОСОБА_5 та батько дитини ОСОБА_1 . У характеристиці учня 4-А класу «Тернівського ліцею №7 Тернівської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_4 навчається в ліцеї №7 в 4-А класі з 1 класу, з 2021 року, за час навчання виявила достатній рівень знань, програмний матеріал засвоює добре, ОСОБА_4 усвідомлює важливість і необхідність навчання, легко вступає в контакт з дітьми, на уроках активна, допитлива, приходить на навчання завжди підготовлена. Відповідно до акту з`ясування думки дитини від 28 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомила, що вона плекає певні почуття, прихильності до матері, але її

зовнішній вигляд, поведінка та місце проживання викликають у дитини почуття ніяковіння, дискомфорту, а інколи - огидності. Дитина болісно реагує на те, що її матір не благодійна, через це вона не воліє розказувати про неї своїм подружкам, знайомим та родичам. Відповідно до посвідчення (серія НОМЕР_1 )

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України. ОСОБА_5 відповідно до довіреності від 20 липня

2024 року має право на ведення справ в суді, а також в установах,

організаціях, згоду на підписання позовної заяви ОСОБА_1 надав. Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини з 2018 року.

Представник позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити, зазначає що позивач є військовослужбовцем з 02.03.2022 року, тому дитиною займається бабуся, та відповідач не приймає участі у вихованні дитини з 2018 року.

Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнала, при цьому була дуже засмучена своїм визнанням вимог.

Представник третьої особи у судовому засідання підтримала висновок про позбавлення батьківських прав, просила задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки відповідач аліменти не сплачує, дитину не виховує та не піклується про неї.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_3 , а батьком ОСОБА_1 , про що свідчать свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 .

Згідно акту КП «ТЖКП» від 26.08.2024 року, дійсно фактично проживають малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2018 року і до теперішнього часу за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.08. 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 , зі слів ОСОБА_5 є її власністю, умови проживання задовільні, квартира обладнана централізованим газо-, водо-, теплопостачанням, водовідведення, устаткована корпусними та м`якими меблями, побутовою та оргтехнікою (холодильником, пральною машинкою, телевізором та ін.) тощо. Дівчини виділено спальну кімнату, яка устаткована диваном, письмовимим столом, комодом, шафою. Дитина забезпечена одягом та взуттям за сезоном

та відповідного віку, засобами гігієни, наочним приладдям, планшетом та

телефоном. А також, у висновку зазначено, що умови проживання в квартирі задовільні, ОСОБА_4 забезпечена усім необхідним для свого розвитку, виховується бабусею та дідусем по лінії батька.

Відповідно до акту з`ясування думки дитини від 28 серпня 2024

року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , повідомила, що вона плекає певні почуття, прихильності до матері, але її зовнішній вигляд, поведінка та місце проживання викликають у дитини почуття ніяковіння, дискомфорту, а інколи - огидності. Дитина болісно реагує на те, що її матір не благодійна, через це вона не воліє розказувати про неї своїм подружкам, знайомим та родичам.

Відповідно до інформації з Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Тернівки» від 29 липня 2024 року № 375/0119 лікування дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичні огляди здійснює бабуся дитини ОСОБА_5 та батько дитини ОСОБА_1 .

Як вбачається з характеристики учня 4-А класу «Тернівського ліцею №7

Тернівської міської ради Дніпропетровської області» ОСОБА_4 навчається в ліцеї №7 в 4-А класі з 1 класу, з 2021 року, за час навчання виявила достатній рівень знань, програмний матеріал засвоює добре, ОСОБА_4 усвідомлює важливість і необхідність навчання, легко вступає в контакт з дітьми, на уроках активна, допитлива, приходить на навчання завжди підготовлена. Протягом цього періоду дівчинкою опікується бабуся

ОСОБА_5 та батько, ОСОБА_1 , бабуся з великою відповідальністю ставиться до навчання онуки, слідкує за її успіхами та невдачами, допомагає їй. Мати дитини, ОСОБА_3 , жодного разу не була в школі, життям, навчанням, успіхами доньки не цікавиться, вихованням не займається, батьківські збори не відвідує.

Відповідно до посвідчення (серія НОМЕР_1 )

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого

комітету Тернівської міської ради від 18 вересня 2024 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від 18 вересня 2024 року, оскільки коли дитині ОСОБА_10 виповнилося майже три роки ОСОБА_8 забрав доньку та пішов жити до своїх батьків. ОСОБА_3 не заперечувала проти такого рішення, заходів щодо повернення їй доньки не вживала, як і не порушувала питання про визначення місця її проживання та способів участі у спілкування з нею, з донькою спілкується вкрай рідко , матеріально її не забезпечує, про фізичний та духовних стан дитини не піклується, успіхами у навчанні не цікавиться. На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на військові службі, усі обов?язки по догляду та утриманню його доньки взяли на себе його батьки. Зважаючи на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню та утриманню дитини.

Суд не приймає як доказ рішення Тернівського міського cyду Дніпропетровської області від 17 січня 2022 року, оскільки дане рішення стосується інших дітей, а не ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не стосується позивача ОСОБА_1 .

У судовому засіданні була з`ясована думка дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зазначила, що мешкає з 3 років у бабусі, на секції водить бабуся, до садку її водять бабуся та дідусь, а іноді батько. Також, дитина зазначила, що бажає та їй подобається спілкуватися з мамою, та коли мама приходить, то приносить іграшки, дитини бажала б гуляти з мамою, і якщо мама змінить поведінку, то дитина бажає спілкуватися з нею. Крім цього, дитина не розуміє значення позбавлення батьківських прав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п.п. 16,18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

В даному випадку висновок висновку Органу опіки та піклування виконавчого

комітету Тернівської міської ради від 18 вересня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_3 своїми обов`язками та які б були законною підставою застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав та суперечить інтересам дитини, яка бажає щоб участь у її вихованні приймала її матір, а тому суд не погоджується з зазначеним висновком, оскільки він є передчасним, обставини, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, відсутні.

Аналогічну позицію містить постанова Верховного Суду від д 23 квітня 2020 року у справі № 420/1075/17.

Також судом було встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досить тривалий час проживає разом з дідусем та бабусею, які фактично займаються вихованням, навчанням дитини, а батько дитини іноді бере участь у її вихованні.

Крім того, суд звертає увагу, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Надані позивачкою до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що та кий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Враховуючи викладене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що підстави, передбачені статтею 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

Суд наголошує, що непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Вищевикладене узгоджується з постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19.

Враховуючи вищевикладене, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивачем не надано.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача, та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу, іноді приїжджає до доньки, та фактично вихованням дитини займаються дідусь та бабуся.

Також, судом приймається до уваги думка дитини, яка бажає спілкуватися з матір`ю, і дитини бажала б гуляти з мамою, і якщо мама змінить поведінку, то дитина бажає більше спілкуватися з нею, а також фактично займаються вихованням та навчанням дитини її бабуся ті дідусь.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем його тверджень про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні судових витрат понесених позивачем.

Керуючись ст. 164 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 142, 258, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін