Справа 206/2506/25
Провадження 2/206/1654/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса такими, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

09.05.2025 до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява представника Позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Дніпрофінансгруп», в якій третіми особами зазначені: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр, в якій вона просить суд:

- визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. 11.08.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 2074 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заборгованості за кредитним договором № 896413/ФЛ від 12.09.2008 р. в сумі 5 735 652,25 грн. таким, що не підлягає виконанню.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 484,48 грн.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.

Позивачу стало відомо, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі Кредитного договору № 896413/ФЛ від 12.09.2008 р. вчинив виконавчий напис Р№ 2074 від 11.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 5 735 652,25 грн, з яких: - 4 878 463,25 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 857 189,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками; - 1 700,00 грн - витрати ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на вчинення виконавчого напису. 21.02.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем за заявою представника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницького С.І. Р№ 2074 від 11.08.21 р. прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження № 68731936.

Позивач не погоджується з виконавчим написом та документами на підставі, яких вчинено спірний виконавчий напис, не погоджуються із законністю його вчинення. Вважає, що виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчинені виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги чинного в Україні законодавства. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі Кредитного договору №896413/ФЛ від 12.09.2008, який не посвідчувався нотаріусом. Приймаючи до уваги, що договір, на підставі якого приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, не є документом який підтверджує безспірність заборгованості, в розумінні Переліку, слід дійти висновку, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 88 Законом України «Про нотаріат». Із змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 20.06.2019 по 06.08.2021 року. Проте Позивач зазначену заборгованість не визнає в повному обсязі, з огляду на те, що не зрозуміло як саме виникла і розрахована зазначена заборгованість, не вказується, на яку суму та по якій процентній ставці нараховані відсотки, отже слід дійти висновку, що розмір заборгованості, який приватний нотаріус вважав безспірним не підтверджується належними доказами. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання, однак Позивач зазначає, що жодного разу не повідомлявся про відступлення права вимоги за Кредитним договором, більш того, Позивач не повідомлявся про намір ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» вчинення виконавчого напису, чим позивач був позбавлений права належним чином відреагувати на процес вчинення виконавчого напису: не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу.

Позивач вважає, що виконавчий напис є неправомірним і як наслідок неправомірним є виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення коштів в сумі 5 735 652,25 грн (а.с1-6).

Від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруг» відзиву на позов не надходило. Відповідач подав заперечення щодо відшкодування заявлених витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 10000,00 грн, а також їх зменшення до 3000,00 грн, оскільки вважає, що сума в 10000,00 грн є неспіврозмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг. Окрім того Відповідач зауважив, що справа подана через електронний суд, та представник Позивача участі у засіданнях не брав, а значить значних затрат часу на участь у справі не поніс (а.с. 38-40).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилась. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 53-55).

Відповідач у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі, зменшити розмір витрат на правовому допомогу, що підлягають відшкодуванню до 3000,00 грн. (а.с. 40 на звороті). В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання (а.с. 58).

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович повідомлений про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет через особи в системі «Електронний суд», в судове засідання не з`явився.. Пояснень, заяв, клопотань до суду не надходило.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. повідомлений про розгляд цивільної справи належним чином, шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет через особи в системі «Електронний суд», в судове засідання не з`явився. Письмових пояснень до суду не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 29).

Позивачем 09 травня 2025 року подано заяву про забезпечення позову (а.с. 1-2 справа № 206/2506/25, провадження № 2-з/206/14/25).

Ухвалою суду від 12.05.2025 заяву про забезпечення позову задоволено (а.с. 8-9 справа № 206/2506/25, провадження № 2-з/206/14/25).

Відповідач 27 травня 2025 року надіслав заперечення щодо відшкодування заявлених витрат на правничу (правову) допомогу (а.с. 38-52).

представник Позивача 02 червня 2025 року подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 53-55).

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

11 серпня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем було вчинено виконавчий напис № 2074, яким стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованість, що виникла за Кредитним договором № 896413/ФЛ від 12.09.2008, який укладений між ОСОБА_1 та ВАТ Комерційний банк «Надра». (а.с. 13-17). Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.06.2019 по 06.08.2021. Сума заборгованості складає 5735652,25 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 4878463,25 грн; прострочена заборгованості за відсотками 857189,00 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріуса 1700,00 грн.. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 5735652,25 грн (а.с. 12).

21 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. відкрито виконавче провадження ВП № 68731936 з виконання виконавчого напису № 2074 від 11.08.2021, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 5735652,25 грн (а.с. 18-20).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок) та Постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.

Тому, суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Однак, суду не надано доказів щодо обчислення, порядку нарахування сум (множення, додавання, нарахування процентів та інше) та підстави такого нарахування за кредитним договором, укладеним між Позивачем та Відповідачем.

Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 по справі № 161/6092/18-ц.

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.08.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Суду не надано належних та допустимих доказів, що укладений між ВАТ комерційний банк «Надра» та Позивачем кредитний договір № 896413/ФЛ від 12.09.2008 був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також документів, які б підтверджували перехід права вимоги від ВАТ Комерційний банк «Надра» до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постановах від 12.03.2020 та від 15.04.2020 у справах № 757/24703/18-ц та № 158/2157/17 відповідно.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, щодо наявності достатніх підстав для визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав перед ним безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі, станом на час його вчинення.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі. Також з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів заборгованість позивача була саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах. Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Отже, відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідач не довів суду того, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це, в своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, про скасування виконавчого напису - підлягає задоволенню.

24.04.2025 між адвокатом Яковлєвою-Ангеловською Ольгою Анатоліївною та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 2/25, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати правничу допомогу та представляти інтереси клієнта в обсязі та на умовах передбачених договором, а клієнт зобов`язується сплатити за це винагороду (а.с. 9).

28.04.2025 між адвокатом Яковлєвою-Ангеловською Ольгою Анатоліївною та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1, згідно з якою розмір гонорара адвоката складає 10000,00 грн (а.с. 10).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» підлягають стягненню судові витрати пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги в сумі 3000,00 гривень, що відповідає критеріям їх дійсності, розумності, з урахуванням складності справи, яке це передбачено ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанція від 28.04.2025 на суму 968,96 грн (а.с. 11), як факт підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду та квитанція від 28.04.2025 на суму 484,48 грн. про сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову (а.с. 6 справа № 206/2506/25, провадження № 2-з/206/14/25). Отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 968,96 грн, а також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 484,48 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника Позивача ОСОБА_1 адвоката Яковлєвої-Ангеловської Ольги Анатоліївни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Дніпрофінансгруп», в якій третіми особами зазначені: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про скасування виконавчого напису- задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І. від 11.08.21 р. та зареєстрований в реєстрі за № 2074 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заборгованості за кредитним договором № 896413/ФЛ від 12.09.2008 р. в сумі 5 735 652,25 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень, судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 484,48 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія "Дніпрофінансгруп», , адреса 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, б.2, оф.205;

Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, адреса: 49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Самарського Якова, 6, прим. 15, офіс 3;

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, адреса 49000, м.Дніпро, вул. Глинки, 1.

Суддя В.В. Гаркуша