Справа № 405/3139/24
Провадження №2/405/587/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Тарасенко Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 405/3139/24 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.45) про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача ТОВ «ДІЄСА», в якому просить стягнути з ТОВ «ДІЄСА» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 року до 12.09.2023 року в розмірі 42 811 грн.08 коп.; середній заробіток за період затримки розрахунку в розмірі 107 027 грн. 70 коп. та грошову компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 18 112 грн. 38 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 02.09.2021 року він працював у ТОВ «ДІЄСА» на посаді продавця-консультанта філії № 2 Департаменту з роздрібної торгівлі та 12.09.2023 року його було звільнено за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При цьому, починаючи з липня, 2023 року відповідач перестав виплачувати йому заробітну плату, не надаючи жодних пояснень. При його усному зверненні до відповідача за розрахунком по заборгованості по заробітній платі, було отримано відповідь, що розрахунки будуть проведені, проте обіцяні строки проведення розрахунку не виконувалися. Таким чином, при його звільненні з посади продавця-консультанта, відповідачем не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є порушенням норм Конституції України та КЗпП України та яка, за період з 01.07.2023 року по 12.09.2023 року становить 42 811,08 грн. Крім того, позивач зазначив, що враховуючи, що при звільненні з ним не були проведені всі розрахунки, відповідач зобов`язаний сплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 107 027,70 грн. Щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку позивач зазначив, що враховуючи, що відповідачем не надавалася інформація, а у наказі про звільнення було вказано про 22 дні невикористаної відпустки, у зв`язку з чим, просив стягнути з відповідача суму грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 18 112,38 грн.

Ухвалою суду від 09.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подання.

Представником відповідача ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» Вітинською В.В. подано відзив на позовну заяву, який сформовано в системі «Електронний суд» та зареєстрований судом 11.07.2024 року за вх. № 18842, за яким, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та інших платежів, не пов`язаних із стягненням заробітної плати, з огляду на те, що у зв`язку військовою агресією РФ відповідач знаходиться під дією форс-мажорних обставин. Вказує, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки становить 30 567,70 грн., що підтверджується розрахунковими листами. Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні зазначив, що Товариство вчасно не виплатило не лише позивачу всіх сум при звільненні у зв`язку із перебуванням під дією обставин непереборної сили дія яких тривала як на день звільнення позивача так і триває досі. Крім того, зазначив, що відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Крім того, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини збройної агресії з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення. При цьому, внаслідок ракетно-бомбових ударів регулярних військових формувань російської федерації, Торгова мережа «Eldorado», до якої належить ТОВ «Дієса», зазнала значних збитків, втрачений контроль над активами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. Окрім того, ТОВ «Дієса», здійснюючи фінансове оздоровлення розпочало процедуру затвердження плану санації до відкриття провадження про банкрутство (ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства). Для цього, ТОВ «ДІЄСА» відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу України з процедур банкрутства було подано повідомлення про розміщення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про проведення загальних зборів кредиторів для розгляду та схвалення Плану санації ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. 15.03.2024 року на зборах кредиторів, де загальний борг перед кредиторами склав близько 2,5 млд. грн. був розглянутий та схвалений План санації боржника ТОВ «ДІЄСА» до порушення провадження у справі про банкрутство. Наразі, заява про затвердження Плану санації боржника розглядається Господарським судом м. Києва у справі № 910/3368/24. Окремо зазначив, що 23.10.2023 року Центральним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці на підставі направлення від 19.10.2023 року № Ц/2/31277-23 було здійснено позапланову перевірку ТОВ «Дієса» щодо дотримання законодавства про виплату заробітної плати. 31.10.2023 року було складено Акт перевірки № Ц/КВ/26559/5, яким були встановлені порушення вимог законодавства про оплату праці, відносно генерального директора було складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказаний протокол № Ц/КВ/26559/5/П/ПТ від 31.03.2023 року було оскаржено до суду з підстав того, що невиплата заробітної плати відбулася з об`єктивних підстав непереборної сили, яка підтверджується такими ж доказами, що додані до даного клопотання. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.01.2024 року в справі № 760/29187/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Дієса», за ч. 1 ст. 41 КУпАП, - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, при цьому підставою закриття провадження у справі є встановлення судом, що товариство знаходиться під дією обставин непереборної сили. Окрім того, Торгово-промислова палата України відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» виданим товариству сертифікатом № 3000-24-0827 від 23.04.2024 року, підтвердила, що обставини збройної агресії з 24.02.2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання, так і для населення. При цьому, зазначив, що товариство не заперечує право працівників на отримання заробітної плати у повному обсязі навіть під час непереборної сили, незважаючи на існуючу судову практику Верховного Суду. З огляду на викладене, зауважив, що вказані вище факти, які підтверджені доказами, вказують на відсутність вини роботодавця перед колишнім працівником щодо неможливості своєчасної виплати йому заробітної плати при звільненні та в безпідставному застосуванні до роботодавця який наразі знаходиться не у стабільному фінансовому стані (досудовій санації) фінансової санкції у вигляді середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 107 027 грн. 70 коп. , - залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, при цьому подав клопотання, зареєстроване судом 17 лютого 2025 року за вх. № 4620 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету 28.01.2025 року, причини неявки суду не відомі.

Зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини, проте підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 02.09.2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ від 21.04.2024 року (наказ № 01/09/008 від 01.09.2021 року; посада: продавець консультант) та наказом ТОВ «ДІЄСА» про припинення трудового договору від 12.09.2023 року № Z00/11/09/019 був звільнений 12.09.2023 року з посади продавця консультанта Департаменту з роздрібної торгівлі, Філії 2, за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, з виплатою компенсації за 22 невикористаних календарних днів відпустки.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного Фонду України (Форма ОК-5) щодо застрахованої особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , Страхувальником застрахованої особи ТОВ «ДІЕСА», , за звітний рік 2023, починаючи з липня, 2023 року по вересень, 2023 року не передавалися до ПФУ відомості за звітний місяць щодо суми заробітку застрахованої особи для нарахування пенсії та відповідно і інформація про сплату страхових внесків.

При цьому, позивач ОСОБА_1 23.02.2024 року звертався до відповідача з письмовим зверненням, в якому просив здійснити виплату належних йому сум, зокрема, за період з липня, 2023 року по день завершення розгляду його звернення, компенсацію за невикористану відпустку, яке залишилося відповідачем без розгляду.

В свою чергу, як вбачається з копій розрахункових листів ТОВ «ДІЄСА» ОСОБА_1 за липень, 2023 року нараховано 6700 грн., з яких утримано військовий збір та ПДФО в загальному розмірі 1 306,50 грн., та борг за підприємством на початок місяця становив 14 524,18 грн., на кінець місяця, - 16 975,77 грн.

Відповідно до копії розрахункового листа за серпень, 2023 року ТОВ «ДІЄСА» ОСОБА_1 за серпень, 2023 року нараховано 1 747,83 грн., оплата простою (не з вини працівника) в розмірі 3 301,19 грн., всього 5049,02 грн., утримано військовий збір та ПДФО в розмірі 984, 56 грн., борг підприємства на початок місяця 16 975,77 грн., борг підприємства на кінець місяця 5 957,96 грн., виплачено 15 082, 27 грн.

Відповідно до копії розрахункового листа за вересень, 2023 року ТОВ «ДІЄСА» ОСОБА_1 за вересень, 2023 року нараховано компенсацію відпустки за 22 дні в розмірі 12 318,24 грн., оплата простою (не з вини працівника) в розмірі 1 914,25 грн., всього 14 232,49 грн., утримано військовий збір та ПДФО в розмірі 2 775,34 грн., борг підприємства на початок місяця 5 957,96 грн., борг підприємства на кінець місяця 17 415,11 грн.

Відповідно до копії розрахункового листа станом на травень, 2024 року борг ТОВ «ДІЄСА» перед працівником ОСОБА_1 на кінець місяця становить 30 567,70 грн.

Отже, суд встановив, що відповідач ТОВ «Дієса» не виконав свого обов`язку перед позивачем ОСОБА_1 з проведення розрахунку в день його звільнення з виплати боргу по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки в кількості 22 календарні дні.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП України роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами..

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців). Додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій). Інші заохочувальні та компенсаційні виплати До яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 22 зазначеного Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як визначено частиною 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Крім того, частиною 1 статті 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач на обгрунтування позовних вимог зазначив, що в день звільнення, в порушення вимог законодавства про працю, відповідач не провів з ним повний розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, що становить 22 календарні дні, при цьому, позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок зазначених виплат за яким заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.07.2023 року по 12.09.2023 року становить 42 811 грн.08 коп., а розмір грошової компенсації за невикористані 22 дні відпустки становить 18 112 грн. 38 коп.

В свою чергу, з розрахункових листів, наданих відповідачем ТОВ «ДІЄСА» вбачається, що позивачу нарахована компенсація відпустки за 22 дні у розмірі 12 318,24 грн., борг за підприємством на кінець вересня місяця 2023 року становить 17 415,11 року, про що свідчить розрахунковий листок за вересень, 2023 року. Крім того, як вбачається з розрахункового листа за травень 2024 року борг за підприємством, в тому числі, нарахована компенсація за невикористану відпустку становить 30 567,70 грн.

З огляду на викладене вище, при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки, суд бере до уваги суму у розмірі 30 567,70 грн., розраховану відповідачем, на підставі чого та з урахуванням наявних у справі доказів, приймаючи до уваги, що заборгованість по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки в загальному розмірі 30 567,70 грн. не була виплачена позивачу ОСОБА_1 на час його звільнення, тобто 12.09.2023 року, а тому підлягає стягненню з відповідача, без врахування податку та інших обов`язкових платежів, які відповідачем утримані, на підставі чого суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Крім того, визначаючи розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим, та, враховуючи, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп., за ставками судового збору на час пред`явлення позивачем позову, враховуючи, що позивач при пред`явленні позову до суду про стягнення заробітної плати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку, - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2023 року по 12.09.2023 року, включаючи грошову компенсацію за 22 дні невикористаних календарних днів відпустки в розмірі 30 567 (тридцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн. 70 коп., без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІЄСА», , на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині виплати заробітної плати за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова