ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 травня 2025 року

м. Харків

справа № 638/5997/20

провадження № 22-ц/818/1040/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Лугової Ганни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в складі судді Цвірюка Д.В.,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування спільним майном після уточнення якого просив визначити порядок користування спільним майном квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином: виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату загальною площею 27,1 кв.м; виділити ОСОБА_2 в користування житлові кімнати загальною площею 12,8 кв.м та 12,8 кв.м; залишити у загальному користуванні: коридор загальною площею 26,7 кв.м, санвузол загальною площею 6,0 кв.м, кухню-студію загальною площею 41,1 кв.м, санвузол загальною площею 5,1 кв.м, балкон загальною площею 4,3 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 15.03.2008 року. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. За час шлюбу позивачем була придбана трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру було зареєстровано по частки за кожним з подружжя. Оскільки співвласникам не вдається мирним шляхом домовитися щодо порядку користування спільним майном, тому для захисту права власності виникла потреба у зверненні до суду з даним позовом.

16.07.2020 року ОСОБА_2 подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2003 року по 15.03.2008 року; визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_2 , земельну ділянку для садівництва № НОМЕР_1 розміром 0,052 га, яка розташована у садовому товаристві «Медик» Дергачівського району Харківської області, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Харківський завод енергетичних інновацій» в розмірі 27 250 грн, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Новотехелектро» в розмірі 20 000 грн, автомобіль марки NISSAN модель Х TRAIL, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки ВАЗ модель 211140, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , телевізор Samsung QE55Q6 2018 року, діагональ 55; телевізор PHILIPS 2007 року, діагональ 32; мікрохвильову піч Samsung 2018 року; холодильник SamsungBRB 26018 2018 року; духову шафу Samsung 2018 року; індукційну варочну поверхню Wirpool 2017 року, телевізор SamsungUE32M55, 2018 року, діагональ 32; мікрохвильову піч Panasonic 2008 року; холодильник SamsungBRB 26007 2017 року; принтер Canon; монітор DELL; комп`ютер ; здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки NISSAN модель Х TRAIL, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; телевізор Samsung QE55Q6 2018 року, діагональ 55; телевізор PHILIPS 2007 року, діагональ 32; мікрохвильова піч Samsung 2018 року; холодильник SamsungBRB 26018 2018 року; духову шафу Samsung 2018 року; індукційну варочну поверхню Wirpool 2017 року; залишити у особистій приватній власності ОСОБА_1 : автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та автомобіль марки ВАЗ модель 211140, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , телевізор SamsungUE32M55, 2018 року, діагональ 32; мікрохвильова піч Panasonic 2008 року; холодильник SamsungBRB 26007 2017 року; принтер Canon; монітор DELL; комп`ютер, земельну ділянку для садівництва № НОМЕР_1 розміром 0,052 га, яка розташована у садовому товаристві «Медик» Дергачівського району Харківської області, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Харківський завод енергетичних інновацій» в розмірі 27 250 грн, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Новотехелектро» в розмірі 20 000 грн.; призначити на користь ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 800 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з вересня 2003 року по березень 2008 року фактично проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у іншому шлюбі у вказаний період не перебували. 15.03.2008 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох дітей. У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про розірвання шлюбу. Під час сумісного життя сторонами набуто зазначене у зустрічному позові нерухоме та рухоме майно. При поділі цього майна позивач за зустрічним позовом просила врахувати найкращі інтереси неповнолітніх дітей, які будуть мешкати разом із нею та визнати за нею в цілому право власності на квартиру АДРЕСА_2 , одночасно стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 000 грн в якості компенсації частки останнього.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спільним майном залишені без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на автомобіль марки NISSAN модель Х TRAIL, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; телевізор Samsung QE55Q6 2018 року, діагональ 55; телевізор PHILIPS 2007 року, діагональ 32; мікрохвильову піч Samsung 2018 року; холодильник SamsungBRB 26018 2018 року; духову шафу Samsung 2018 року; індукційну варочну поверхню Wirpool 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на телевізор SamsungUE32M55, 2018 року, діагональ 32; мікрохвильова піч Panasonic 2008 року; холодильник SamsungBRB 26007 2017 року; принтер Canon; монітор DELL; комп`ютер, частину земельної ділянки площею 0,052 га, розташовану на території Дергачівської міської ради садове огородне товариство «Медик» за №55, Дергачівського району Харківської області.

Залишено у власності ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 та автомобіль марки ВАЗ модель 211140, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості майна у розмірі 36 000 гривень.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - залишено без задоволення.

Витрати ОСОБА_1 зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 залишено за позивачем.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3730 гривень 35 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та вирішити питання щодо поділу спільного майна подружжя у вигляді депозиту розміщеного у ПАТ «Банк Інвестицій та Заощаджень».

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою було подано зустрічний позов про розподіл майна подружжя. Проте до переліку спільного сумісного майна позивачкою безпідставно не було включено депозит на суму 200775,00 грн, відкритий на підставі договору строкового банківського вкладу № 418/6 від 21.01.2019 на ім`я ОСОБА_2 в ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ».

Про існування цього депозиту ОСОБА_1 зазначав у відзиві на зустрічну позовну заяву, а саме ним було наголошено на необхідність включення цих коштів до переліку спільного майна, що підлягає розподілу, та запропонований порядок розподілу. В подальшому усі процесуальні документи сторони апелянта мають посилання на запропонований у відзиві порядок розподілу, який містить інформацію про зазначений депозит. Проте суд на зазначене увагу не звернув, не встановив обсяг сумісного майна подружжя, що підлягає поділу та вирішив спір з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування у Публічного акціонерного товариства «Банк Інвестицій та заощаджень» інформацію за договором строкового банківського вкладу № 418/6 від 21.01.2019р. на ім`я ОСОБА_2 .

Клопотання мотивоване тим, що зазначений доказ доводить наявність у сторін у справі спільних грошових коштів що підлягають поділу. Копія договору строкового банківського вкладу № 418/6 від 21.01.2019 була додана до відзиву на зустрічну позовну заяву, та з іншими додатками надіслана представником апелянта на адресу суду разом з клопотанням про долучення письмових доказів 16.03.2024 через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд». Серед додатків надіслано і копію договору строкового банківського вкладу № 418/6 від 21.01.2019, але з технічних причин зазначена копія до матеріалів справи не долучена, оскільки була втрачена судом.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційна скарга подана лише в частині оскарження неврахування при поділі сумісного майна колишнього подружжя грошових коштів, що знаходяться на депозиті в ПАТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» у розмірі 200775,00 грн, тому в іншій частині рішення не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2008 року, що підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_5 від 15.03.2008 року.

Відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду та Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначене судове рішення набрало законної сили 07.12.2020 року.

Також встановлено, що сторони у справі від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того в період з вересня 2003 року по 2008 роки спільно сумісно проживали з відповідачем без реєстрації шлюбу, що підтверджено показаннями свідків допитаних в судовому засідання та не заперечується позивачем за первісним позовом.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль марки NISSAN модель Х TRAIL, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки ВАЗ модель 211140, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , земельна ділянки площею 0,052 га, розташована на території Дергачівської міської ради садове огородне товариство «Медик» за №55, Дергачівського району Харківської області. Зазначене також підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_6 , САА 438406, а також копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.10.2006 року №2738.

Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що спільним сумісним майном, яке підлягає поділу між ними, є наступне майно: телевізор Samsung QE55Q6 2018 року, діагональ 55; телевізор PHILIPS 2007 року, діагональ 32; мікрохвильова піч Samsung 2018 року; холодильник SamsungBRB 26018 2018 року; духову шафу Samsung 2018 року; індукційну варочну поверхню Wirpool 2017 року, телевізор SamsungUE32M55, 2018 року, діагональ 32; мікрохвильова піч Panasonic 2008 року; холодильник SamsungBRB 26007 2017 року; принтер Canon; монітор DELL; комп`ютер.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а в разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024року № 523/14489/15-ц).

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 522/11159/21, від 24 жовтня 2024 року в справі № 753/10230/20, від 11 вересня 2024 року в справі № 487/2337/22).

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21)).

Суть поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Під час здійснення поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, в зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням переліку об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц).

Отже, рівність часток подружжя під час поділу майна обумовлена обсягом спільного майна та його вартістю.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку, а тому для дотримання такого принципу необхідно встановлювати увесь обсяг набутого подружжям майна та досліджувати його вартість.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустріним позовом, у якому просила: - визнати спільною сумісною власністю подружжя: квартиру АДРЕСА_2 , земельну ділянку для садівництва № НОМЕР_1 розміром 0,052 га, яка розташована у садовому товаристві «Медик» Дергачівського району Харківської області, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Харківський завод енергетичних інновацій» в розмірі 27 250 грн, частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Новотехелектро» в розмірі 20 000 грн, автомобіль марки NISSAN модель Х TRAIL, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , автомобіль марки ВАЗ модель 211140, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 , телевізор Samsung QE55Q6 2018 року, діагональ 55; телевізор PHILIPS 2007 року, діагональ 32; мікрохвильову піч Samsung 2018 року; холодильник SamsungBRB 26018 2018 року; духову шафу Samsung 2018 року; індукційну варочну поверхню Wirpool 2017 року, телевізор SamsungUE32M55, 2018 року, діагональ 32; мікрохвильову піч Panasonic 2008 року; холодильник SamsungBRB 26007 2017 року; принтер Canon; монітор DELL; комп`ютер.

ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву вказав, що в шлюбі з позивачкою вони набули у власність грошові кошти, що знаходяться у Публічного акціонерного товариства «Банк Інвестицій та заощаджень» на підставі договору строкового банківського вкладу № 418/6 від 21.01.2019 на ім`я ОСОБА_2

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Нормою частини 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до змісту норми ст. 83 ЦПК України усі докази позивач має надавати вчасно до суду першої інстанції.

Матеріали справи містять даних про направлення на адресу суду копії договору строкового банківського вкладу, проте сам по собі договір не є належним доказом наявності у подружжя спільних грошових коштів на час припинення спільного сумісного життя.

Клопотань про витребування інформації щодо виконання зазначеного договору з Публічного акціонерного товариства «Банк Інвестицій та заощаджень» ОСОБА_1 заявлено не було.

Клопотання про витребування вищезазначеної інформації вперше було заявлено лише в суді апеляційної інстанції. Таку процесуальну поведінку відповідача за зустрічним позовом судова колегія, як зловживання процесуальним правом, що відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим та порушує принцип рівності сторін, який є елементом принципу змагальності сторін визначеним у ст. 12 ЦПК України. Ризики від недобросовісної процесуальної поведінки позивача не можуть покладатися на іншу сторону спору

За таких обставин наведені в апеляційній скарзі причини, з яких відповідач за зустрічним позовом не зміг вчасно заявити до суду клопотання про витребування доказів наявності у подружжя грошових коштів, набутих під час шлюбу не є поважними. Доказів та причин неможливості подання такого до суду першої інстанції клопотання апелянтом не зазначено. Посилання на відсутність в матеріалах справи паперової форми електронного доказу, не позбавляло відповідача за зустрічним позовом повторно надати його суду, крім зі змісту договору не можливо встановити існування та долю банківського вкладу на час припинення шлюбних відносин.

Тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України заявлене в апеляційній скарзі клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.06.2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина