137/686/25
У Х В А Л А

27.05.2025 с-ще Літин

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Верещинська Я.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №137/686/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Разом із позовною заявою представником позивача-адвокатом Зайцем Б.В. подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, нотаріусам, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з відчуженням житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Заходи забезпечення позову просив застосувати на період до набрання законної сили рішенням суду по справі.

Необхідність забезпечення позову вмотивована тим, що до суду подана позовна заява про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом виданих 20.05.2024 державним нотаріусом та зареєстрованих в реєстрі за №2-443, №2-444, №2-445 в частині спадщини на 1/3 частки сарая літ. "Д", сарая літ. "Е" з погребом літ. "П/Е" з гаражем літ. "Ж", криниці №7, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . В той час коли справа вже була на розгляді в суді відповідачі подали клопотання про долучення до матеріалів справи копії свідоцтв про право на спадщину за законом та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дані докази підтверджують той факт, що відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та оформили право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 90,6кв.м., житловою площею 49,9кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який складається з таких складових: Житловий будинок літ «Г», ганок, сарай літ. «Д», сарай літ. «Е», погріб літ. «П/Е», гараж літ. «Ж», убиральня літ. «З», гараж-сарай літ. «К», погріб літ. «П/К», ганок, огорожа №4, хвіртка №5, ворота з хвірткою №6, криниця №7.

Вважає, що відповідачі під час розгляду справи можуть відчужити спірне нерухоме майно, що знівелює увесь сенс звернення до суду. Право власності на вищевказане майно зареєстровано за відповідачами, тому застосування заходів забезпечення позову не вплине на права та інтереси інших осіб, а стосуватиметься лише прав осіб, які є учасниками справи, що розглядається. Крім того, забезпечення позову шляхом накладання заборони вчинення усіх реєстраційних дій щодо відчуження майна не позбавляє права користування вказаними об`єктами нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, щозабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема шляхом: 1) накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач подав до суду позов про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки бажає захистити свої майнові права на сарай літ. "Д", сарай літ. "Е" з погребом літ. "П/Е" з гаражем літ. "Ж", криниця №7, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , які були зареєстровані за ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що під час розгляду судом справи №137/1004/23 за результатами якої прийнято рішення про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 спірних сарая літ. "Д", сарая літ. "Е" з погребом літ. "П/Е" з гаражем літ. "Ж", криниця №7, відповідачі оформили свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на вказані об`єкти.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

На думку суду такий вид забезпечення позову, як заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, нотаріусам, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії пов`язані з відчуженням житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не є співмірним з позовними вимогами.

Крім того, заявником взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачі по справі вчиняють чи можуть вчинити будь-які дії щодо відчуження спірного майна, не доведено жодними належними та допустимими доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду .

З огляду на викладене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.149, 150, 151, 153, 258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала, в силу положень ч.2 ст.261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена заявником у строк подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:Я. С. Верещинська