Провадження № 22-ц/801/1028/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 рокуСправа № 127/34901/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, що 05.04.2024 року наказом начальника КЕВ м. Вінниці №70 її з 08.04.2024 року було звільнено з посади, в зв`язку із скороченням штату працівників, який згодом був оскаржений. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 року у справі№127/17043/24 був задоволений позов ОСОБА_1 і її було поновлено на роботі на посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці та стягнуто з відповідача 168419,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згодом, постановою Вінницького апеляційного суду від 10.10.2024 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат було скасоване і ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з КЕВ м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115390,75 грн. (за період з 08.04.2024 року по 23.07.2024 року).

Проте, станом на день подання нею цього позову рішення суду про поновлення її на посаді начальника фінансово-економічного відділення-головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця відповідачем не виконано. Оскільки звільнення її з роботи відбулося у квітні 2024 року, в якості розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати необхідно брати період лютий-березень 2024 року, проте вона протягом лютого-березня 2024 року перебувала на лікарняному, тому середня заробітня плата розраховується за грудень 2023 року січень 2024 року. Таким чином, середньоденний заробіток склав 1722,25 грн., з якого також виходив Вінницький апеляційний суд, ухвалюючи постанову у справі №127/17043/24. Позивач зазначає, що вона не зверталась до органів державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду щодо поновлення її на роботі ,проте в день набрання законної сили рішенням суду вона письмово звернулась до відповідача з листом про добровільне поновлення її на роботі та повідомила про незмінність її банківських реквізитів для оплати вимушеного прогулу.

18.10.2024 року вона отримала відповідь та витяг з наказу начальника КЕВ м. Вінниця від 11.10.2024 року №202, з яких вбачається, що її було поновлено на роботі з 08.04.2024 року на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці. У цей же день вона повідомила відповідача про фактичне невиконання рішення суду та намір оскаржити вказаний наказ, оскільки суд поновив позивача саме на посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера, а не на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця. Враховуючи викладене, просила суд стягнути з КЕВ м. Вінниця на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденної заробітної плати 1722,25 грн. за період з 24.07.2024 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 249 726,25 грн.

У апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційного відділ м. Вінниці, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд при розгляді справи не врахував, що ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці. На даний час у провадженні місцевого суду перебуває також справа про оскарження ОСОБА_1 наказу про поновлення її на посаді з 11.10.2024 року. Тому нарахування середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 12 жовтня 2024 року по 11 лютого 2025 року є неправомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що у переліку вакантних посад в КЕВ м. Вінниці, які були запропоновані позивачу, відсутня рівнозначна посада тій посаді ,яку обіймала позивач до моменту її незаконного звільнення. При цьому, на підставі рішення суду, відповідач частково вжив заходи щодо виконання рішення суду, позивача було поновлено на роботі, проте неналежним чином (кваліфікаційні характеристики цих посад є різними), в зв`язку з чим рішення суду не виконане, права позивача не відновлені.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується ,оскільки суд дав невірну оцінку доказів і допустив невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи .

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу начальником фінансово-економічного відділення головним бухгалтером з 03.09.2012 року з посадовим окладом 1953 грн. на місяць з тримісячним строком випробування (т. 1 а.с. 13).

Наказом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниція (по строковій частині) №70 від 05.04.2024 року ОСОБА_1 була звільнена з 08.04.2024 року з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників (т. 2 а.с. 14).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 року у справі №127/17043/24, визнано незаконним та скасовано наказ начальника Квартирно -експлуатаційного відділу м. Вінниці № 70 від 05.04.2024 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці; поновлено ОСОБА_1 на роботі у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Вінниці на посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на користь ОСОБА_1 168 419, 8грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10.10.2024 року у справі №127/17043/24 апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 року у частині стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та сплати судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115390,75 грн. У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2024 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, посада яку обіймала позивач начальник фінансово-економічного відділення головний бухгалтер в КЕВ м. Вінниці була виведена зі штату Директивою Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 19.01.2024 року №Д-321/5/дск «Про затвердження додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2024 році». Натомість, вказаною директивою до штату було введено посаду начальника фінансово-економічного відділення, що є військовою посадою із військовим званням «Капітан» (т. 1 а.с. 108-109, 110-112).

Так, листом КЕВ м. Вінниці від 07.08.2024 року ОСОБА_1 запропоновано поновлення її на посаді начальника фінансово-економічного відділення, що є військовою посадою , шляхом укладення з нею строкового трудового договору на термін до моменту призначення військовослужбовця на дану посаду. Тарифний розряд 14. Також запропоновано повідомити про рішення письмово протягом п`яти днів з моменту отримання цього листа. Додатково повідомлено про наявні вакантні посади,що можуть бути їй запропоновані: економіст, економіст з фінансової роботи, економіст з договірних та претензійних робіт, інспектор з обліку та розподілу житлової площі (т. 1 а.с. 104-105).

Відповіді ОСОБА_1 на лист КЕВ м. Вінниця №573/2021 від 07.08.2024 року до останнього не надходило.

Листом від 11.10.2024 року КЕВ м. Вінниці ОСОБА_1 повідомлена про те, що судами при винесені рішень у справі не було враховано, що посади начальника фінансово-економічного відділення головного бухгалтера у КЕВ м. Вінниці не існує. Директивою Міністерства оборони України до штату було введено посаду начальника фінансово-економічного відділення, яка є військовою посадою, ШПК Капітан.

З огляду на викладене, з метою виконання рішення суду ОСОБА_1 направлено витяг з наказу №202 від 11.10.2024 року про поновлення позивача на роботі на посаді начальника району електричних мереж квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, яка є єдиною рівнозначною посаді позивача. Додатково надіслано перелік вакантних посад, які наявні в КЕВ м. Вінниця станом на 11.10.2024 року, зокрема: інженер управління, інспектор з обліку та розподілу житлової площі, економіст, економіст з фінансової роботи, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, маляр, штукатур, майстер теплогосподарства, машиніст насосної установки, прибиральник службових приміщень (т. 1 а.с. 73-74, 102-103).

Наказом начальника КЕВ м. Вінниці (по стройовій частині) №202 від 11.10.2024 року, було скасовано наказ начальника КЕВ м. Вінниці (по стройовій частині) №70 від 05.04.2024 року №70 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера КЕВ м. Вінниці. Поновлено ОСОБА_1 на роботі з 08.04.2024 року на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниці з посадовим окладом 7732 грн. на місяць (що була визначена роботодавцем, як рівнозначна за посадовими обов`язками посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера) з виплатою надбавки за вислугу років у розмірі 15% до посадового окладу. Заступнику головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця визначено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115 390,75 грн. (т. 1 а.с. 75). На підставі вказаного наказу було зроблено відмітку в трудовій книжці позивача (т. 1 а.с. 96).

Таким чином, ОСОБА_1 було поновлено на роботі відповідачем на рівнозначній (на розсуд останнього )посаді .

На час видачі наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі діяло Положення про КЕВ м. Вінниці від 06.08.2024 року, яким було визначено, що начальник фінансово-економічного відділення призначається та звільняється з посади у встановленому порядку на посаду з числа військовослужбовців (т. 1 а.с. 110-112). Оскільки ОСОБА_1 є цивільною особою, тому у відповідності до вказаних вимог ,вона не може її займати. Тобто, запропонована їй тимчасово (на термін до моменту призначення військовослужбовця на дану посаду) посада начальника фінансово-економічного відділення, яка є військовою, де-юре не може вважатися рівнозначною.

Листом від 16.10.2024 року КЕВ м. Вінниці повідомив ОСОБА_1 про те, що наказом начальника КЕВ м. Вінниця №202 від 11.10.2024 року її було поновлено на роботі в КЕВ на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця. Однак, протягом робочого дня 16.10.2024 року з 8.45 год. до 18.00 год. вона була відсутня на роботі та на робочому місці. Також було запропоновано в зв`язку з цим , письмово повідомити КЕВ м. Вінниця про причини її відсутності на роботі та робочому місці із наданням підтверджуючих документів (т. 1 а.с. 78).

Листом КЕВ м. Вінниці від 22.10.2024 року повідомлено ОСОБА_1 про відсутність її на робочому місці 16.10.2024, 17.10.2024 року, 18.10.2024 року, 21.10.2024 року та повідомлено про те, що станом на 22.10.2024 року в КЕВ м. Вінниця відсутня будь-яка інформація, а також документи,що підтверджували б поважність причин відсутності її на роботі та робочому місці. Наголошено, що реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин повинні діяти добросовісно. Відсутність позивача на робочому місці без поважних причин за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни. Також у листі викладена вимога письмово повідомити КЕВ м. Вінниця в термін до 24.10.2024 року про причини її відсутності на роботі із наданням підтверджуючих документів (т. 1 а.с. 79).

Листом 23.10.2024 року ОСОБА_1 повідомила КЕВ м. Вінниця у якому вона вдруге звернула увагу на посаду, на яку її поновлено рішенням судів. Зазначила, що вона не надавала згоду на призначення її на посаду начальника району електричних мереж, оскільки не має вищої електротехнічної освіти та необхідного досвіду роботи для зайняття вказаної посади. На даний час рішення судів не виконано, тому нею трудова дисципліна не порушувалась. Просила негайно виконати рішення суду, поновити на посаді та повідомити про це, для недопущення прогулів та порушення трудової дисципліни (т. 1 а.с. 80-82).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у даний час у провадженні Вінницького міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про визнання незаконним та скасування наказу №202 про поновлення позивача на роботі (т. 2 а.с. 8-12, 13-23).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Непоодинокими є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19) вказано, що: «стаття 236 КЗпП передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15)».

У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23) зазначено, що:«належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, провадження № 61-9103св22).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. […]

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Зазначена правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховний Суд не встановив.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2024 року у справі №127/17043/24, визнано незаконним та скасовано наказ начальника Квартирно -експлуатаційного відділу м. Вінниці № 70 від 05.04.2024 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці; поновлено ОСОБА_1 на роботі у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Вінниці на посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера; стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на користь ОСОБА_1 168419 ,80 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 10.10.2024 року зазначене рішення у частині стягнення з КЕВ м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та сплати судового збору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким стягнуто з КЕВ м. Вінниця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115390,75 грн. У решті рішення Вінницького міського суду від 23 липня 2024 року залишено без змін.

ОСОБА_1 на надала у справу доказів того, що вона отримувала виконавчі листи з виконання вищевказаних судових рішень ,в тому числі , в частині поновлення на роботі та за примусовим виконанням судового рішення про поновлення її на роботі до виконавчої служби .

Наказом начальника КЕВ м. Вінниця (по стройовій частині) №202 від 11.10.2024 року, ОСОБА_1 була поновлена на роботі з 08.04.2024 року на посаді начальника району електричних мереж КЕВ м. Вінниця з посадовим окладом 7732 грн. на місяць ( що була визначена роботодавцем, як рівнозначна за посадовими обов`язками посаді начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера), з виплатою надбавки за вислугу років у розмірі 15% до посадового окладу. Заступнику головного бухгалтера КЕВ м. Вінниця визначено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 115390,75 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 було поновлено на роботі.

У постановах Верховного Суду: від 08 грудня 2021 року у справі № 465/6661/16-ц; від 20 жовтня 2021 року у справі № 727/2765/20; від 09 вересня 2021 року у справі № 721/910/19; від 17 березня 2021 року у справі № 335/6370/15-ц; від 10 лютого 2021 року у справі № 569/13347/18; від 12 серпня 2020 року у справі № 306/1325/18; від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 та від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16 заначено, що роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу.

Щодо рівнозначності чи нерівнозначності посади , на якій вона було поновлена на роботі ,то вказане питання є предметом окремого судового розгляду у іншому спорі за позовом ОСОБА_1 про оскарження наказу КЕВ м. Вінниці про її поновлення на роботі.

Доводи позивачки про неналежне виконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі ,не заслуговують на увагу, оскільки позивач була поновлена на роботі ,а правомірність вказаного наказу відповідача є предметом окремого спору у іншій справі.

Колегія суддів вважає, що оскільки на час поновлення ОСОБА_1 на роботі , посади начальника фінансово-економічного відділення - головного бухгалтера , що її могла б займати позивачка , яка не є військовою ,була відсутня, наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника району ел.мереж ( яку відповідач вважає рівнозначною за рівнем матеріального забезпечення ) відповідачем був виданий , ОСОБА_1 після видачі наказу про поновлення на роботі не перебувала, розцінюючи цей наказ як незаконний , а рішення у справі за її позовом про правомірність наказу про поновлення її на роботі на час розгляду даної справи ще не ухвалено, відсутні правові підстави вважати, що рішення суду відповідачем не виконано ,а ОСОБА_1 , у період часу стягнутого судом середнього заробітку, знаходиться у вимушеному прогулі .

За таких обставин , твердження ОСОБА_1 про неналежне виконання рішення суду і перебування її у вимушеному прогулі та стягнення з цих підстав середнього заробітку за час вимушеного прогулу , є передчасним і необгрунтованим.

Під час вирішення питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

Однак у даній справі мова йде не про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі чи про неналежне виконання судового рішення , з приводу чого між сторонами існує спір, а про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в той час як рішення суду було формально виконано і позивач поновлена роботодавцем на їх думку ,на рівнозначній посаді. Вимог щодо незаконності наказу про поновлення на роботі та доведення факту нерівнозначності посади у даній справі позивач не заявляла , а оспорила наказ про поновлення на роботі у справі за пізніше поданим позовом.

Суд вказаних обставин не врахував та у своєму рішенні вдався до оцінки законності наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі, який оскаржується позивачкою у іншій справі, розгляд якої ще не завершено.

За таких обставин та при видачі відповідачем наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі ,висновки та рішення суду щодо встановлення ним факту перебування позивача з вини відповідача у вимушеному прогулі та необхідності стягнення за спірний період середнього заробітку ,є необгрунтованими і передчасними.

Згідно п 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення та ухвалити нове.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, при недоведеності обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового рішення - про відмову задоволенні позовних вимог .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Компенсувати Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниця 1543, 3 грн судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук