Справа № 702/208/25
Провадження № 2/702/221/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Барської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,

представника позивача Гуслякова П.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань м. Монастирище цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги електричну енергію, інфляційні втрати та 3% річних в загальному розмірі 9740,73 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно з додатком 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території». Відповідно до п. 3.2.12 Правил договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунку за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. ОСОБА_1 приєдналась до умов публічного договору про постачання електроенергії постачальником універсальних послуг розміщеному на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» шляхом споживання електричної енергії та оплати за вказану електричну енергію, внаслідок чого за об`єктом побутового споживача за адресою АДРЕСА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . На підставі отриманих даних від Монастирищенської філії ВСП «Уманські енергетичні мережі» ПАТ "Черкасиобленерго" відповідачу виставив платіжні документи - рахунки за активну електричну енергію, спожиту з 01.07.2024 по 31.08.2024 включно, на загальну суму 8808,48 грн. Водночас, 23.01.2025 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію разом з рахунком за електроенергію на загальну суму 8808,48 грн.

Позивач стверджує, що відповідач жодних заходів, направлених на погашення наявної заборгованості не вжила, рахунок остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію не оплатила, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію за період з 01.07.2024 по 31.08.2024 включно на загальну суму 8808,48 грн., яку позивач просить стягнути.

Також, на переконання позивача, відповідач зобов`язана відшкодувати інфляційні втрати у розмірі 784,82 грн., 3% річних в розмірі 147,43 грн та судові витрати.

Постановлено 19.03.2025 ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрите провадження з призначенням її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю та пояснив, що ТОВ «Черкасиенергозбут», як компанія, яка постачає відповідачу електричну енергію з 01.07.2024 по 31.08.2024 включно поставляла відповідачу електричну енергію, однак, остання оплату за неї здійснила не повністю, тому заборгувала 8808,48 гривень, які представник позивача і просить стягнути з відповідача.

Також представник позивача зазначив, що ТОВ «Черкасиенергозбут» показники електричного лічильника не фіксує, оскільки облік спожитої електроенергії забезпечують структурні підрозділи ПАТ «Черкасиобленерго», тому позивач згідно з переданими йому відомостями про спожиту електричну енергію обрахував її вартість і надіслав на адресу відповідача рахунок для оплати.

Представник позивача вважає, що доводи відповідача про її тривалу відсутність у власному житловому будинку і не споживання такої кількості електроенергії, яка обрахована, належними і допустимими доказами не підтверджуються і підстав для відмови у задоволенні заявленого позову не дають. Відповідач мала обов`язок вжити заходів до недопущення у житловий будинок осіб, які права проживати там не мають. Однак, за повідомленням старости, у зимову пору року в будинку проживав чоловік, який для опалення використовував електронагрівальні прилади.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Стверджує, що телефонувала до особи, яка знімає показники її лічильника, з проханням виправити їх, оскільки, на її переконання, такої кількості кіловат годин спожити вона не могла. 23.12.2023 до будинку дійсно вселявся її колишній чоловік, але він у січні 2024 року вона вигнала його з будинку. Поряд з цим, відомості про спожиту електричну енергію в розмірі понад 2000 кіловат зафіксовані у липні 2024 року, тобто в період, коли споживання електричної енергії перебуває на мінімальному рівні.

Позивач визнає ту обставину, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є її власністю.

Заслухавши вступні пояснення представника позивача, відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

За приписами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіривши викладені у позовній заяві обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі Закон №2189 від 09.11.2017).

Частиною 1 ст. 12 Закону №2189 від 09.11.2017 унормовано, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189 від 09.11.2017 обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено, як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача).

Споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону №2189 від 09.11.2017 є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладений відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до відповіді Монастирищенської міської ради від 11.11.2024 №03-01-16/5066 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 (а.с. 35).

Поряд з цим, відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи визнала і підтвердила ту обставину, що саме вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Укладеного Договору зі споживачем ОСОБА_1 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг матеріали справи не містять.

Натомість суду наданий бланк договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №711500, відповідно до п.1.1. якого цей Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам постачальником універсальних послугТОВ «Черкасиенергозбут» та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього Договору (а.с.8-12).

Відповідно до п.1.2. умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, та є однаковими для всіх споживачів.

Предметом розгляду даної справи є вимога ТОВ «Черкасиенергозбут» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за електричну енергію фактично спожиту у період з липня 2024 по серпень 2024 включно без укладення договору, тобто підставою для оплати спожитих послуг є фактичне їх споживання.

Згідно із ст.13 Закону №2189 від 09.11.2017 договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно з п. 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до п. 7 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умов надання рахунку постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2189 від 09.11.2017 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Як зазначалось вище, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Позивач 23.01.2025 надіслав відповідачеві вимогу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги з 01.07.2024 по 31.08.2024 включно у розмірі 8808,48 грн, інфляційних втрат 52,85 грн. та штрафних санкцій 44,76 грн, що свідчить про те, що споживач про наявність боргу повідомлений (а.с. 24, 25).

Статтею 7 Закону №2189 від 09.11.2017, статтями 67, 68 Житлового кодексу України передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також встановлений обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №2189 від 09.11.2017 відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм Закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги якщо вони фактично користувались ними як на виконання умов договору так і отриманих споживачем до укладення відповідного договору.

Отже, у відповідача в силу Закону наявний обов`язок оплачувати послуги, отримані ним за спірний період за відсутності укладеного договору про надання комунальних послуг із виконавцем таких послуг.

При цьому у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені такі терміни:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Суд встановив, що ОСОБА_1 за період часу із 01.07.2024 до 31.08.2024 без укладення індивідуального договору із споживачем фактично користувалась житлово-комунальними послугами з постачання електричної енергії, а тому зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги.

Факт використання електричної енергії визнала і відповідач.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього ж Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц.

Суд встановив, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов`язання по наданню послуг. Доказів протилежного, зокрема, ненадання відповідачу ОСОБА_1 послуг, надання неякісних послуг тощо, судом не встановлено.

Однак, відповідач належним чином зобов`язання по оплаті послуг за спожиту електроенергію не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги з електропостачання за період з 01.07.2024 по 31.08.2024 в розмірі 8808,48 грн, інфляційних втрат у розмірі 784,82 грн. та 3% річних у розмірі 147,43 грн, що підтверджується випискою заборгованості по о/ НОМЕР_2 (а.с.33), який наданий позивачем та приймається судом до уваги, як належний та допустимий доказ, при цьому, відповідачем зазначений розрахунок заборгованості неоспорений, не спростований, розрахунок на спростування визначеної позивачем заборгованості суду не наданий.

Доводи відповідача про споживання електричної енергії у меншій кількості, ніж зафіксовано, при вирішенні спірних відносин суд не враховує, оскільки на підтвердження існування цих обставин відповідач не надала жодного доказу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу 8808,48 грн підлягає до задоволення повністю.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення основної суми боргу, просив у тому числі, стягнути інфляційні втрати в розмірі 784,82 грн та три проценти річних від простроченої суми 147,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена у ч.1 ст. 26 Закону № 2189-VIII від 09.11.2017 правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3 % річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

Згідно виписки заборгованості з розрахунком суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення платежу по о/р7 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), що наданий позивачем (а.с. 33, 34), відповідач має заборгованість по оплаті наданих послуг: сума основного боргу 8808,48 грн, інфляційні за час прострочення зобов`язання 784,82 грн, 3% річних від простроченої суми 147,43 грн грн, які нараховані на основну суму боргу.

З таким розрахунком індексу інфляції та трьох процентів річних суд погоджується, вважає його правильним, при цьому, відповідачем зазначений розрахунок заборгованості неоспорений, не спростований, розрахунку на спростування цих розмірів заборгованості суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат розмірі 784,82 грн та трьох процентів річних в розмірі 147,43 грн підлягають до задоволення у повному об`ємі.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи встановлені судовим розглядом обставини та нормативно правове обґрунтуванням спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

За приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355, ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» борг за спожиту електричну енергію за період з 01.07.2024 до 31.08.2024 в розмірі 9740 (дев`ять тисяча сімсот сорок) грн 73 коп., з яких 8808,48 грн борг за спожиті житлово-комунальні послуги; 784,82 грн інфляційних втрат та 147,43 грн 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» місцезнаходження вул. Благовісна, 166, м. Черкаси Черкаської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Тетяна БАРСЬКА