РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/12196/24

Номер провадження № 2/712/698/25

21 травня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

секретаря Безрукова Д.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Глущенко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача фінансових послуг,

в с т а н о в и в :

1. Описовачастина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

14 жовтня 2024 року адвокат Глущенко О.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велфін» про захист прав споживача фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач з 16.09.2019р. по 23.11.2021р. перебував на території Республіки Польща, що підтверджується протоколом затримання особи від 18.09.2020 р., складеним посадовою особою Прикордонної служби у м.Руда-Шльонська Республіка Польща (переклад з польської на українську мову завірений нотаріально). Упродовж перебування за кордоном банківська карта позивача НОМЕР_1 , емітована АТ КБ «Приватбанк» перебували у розпорядженні третьої особи ОСОБА_2 , з якою у позивача існували особисті стосунки. Передаючи вказану карту третій особі, позивач надав їй дозвіл користуватись коштами пенсії, яка надходила на зазначену карту. Факт, обставини та умови передання позивачем банківської карти третій особі може підтверрдити свідок ОСОБА_3 . Після повернення в Україну позивач з даних Українського бюро кредитних історій дізнався про укладення від його імені 02.10.2019 року договору позики з відповідачем на суму 800 грн. На момент отримання інформації заборгованість за вказаним договором складала 24014,80 грн. Відповідно до виписки по карті позивача НОМЕР_1 , емітованій АТ КБ «Приватбанк» позика в сумі 800 грн. була зарахована на вказану карту і в цей же день відбулось зняття готівки на суму 750 грн. у банкоматі за адресою АДРЕСА_1 та на суму 32,19 грн. було придбано продукти у магазині за адресою АДРЕСА_2 . Третя особа не повідомляла позивача про укладення договору позики та не передавала отримані за вказаним договором кошти.

Позивач стверджує, що він не уповноважував третю особу на укладання договору позики від його імені, договір позики від 02.10.2019 року на суму 800 грн. укладений з ТОВ «Веллфін» без відома та поза волею позивача, а сума отриманої позики знята банкоматом в м.Черкаси в період перебування позивача за кордоном.

У відповідь на адвокатський запит від 23.09.2024р. позивачу було повідомлено, що під час укладення договору верифікація клієнта здійснювалась за номером телефону НОМЕР_2 . Який позивач не використовував, що підтверджується матеріалами справи № 712/15471/18.

Із наведеного випливає, що договір позики від 02.10.2019р. укладений ОСОБА_2 з ТОВ «Верфінн» від імені ОСОБА_1 не відповідає внутрішній волі та дійсному волевиявленню позивача а тому підлягає визнанню не дійсним.

В період часу з 16.09.2019 року по 23.11.2021 р. позивач перебував за кордоном, а тому дізнався при укладення договору 04.12.2021р.

Просить суд договір позики від 02.10.2019 на суму 800 грн., укладений із ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 визнати недійсним.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

В судовому засідання позивач та представник позивача позов підтримали та просили задоволити з підстав, викладених у позові.

Позивач, будучи допитаним в якості свідка за його згодою, в зв`язку з неможливістю допиту свідка ОСОБА_4 , надав суду покази про те, що з він та ОСОБА_2 проживали разом певний час. У червні 2019 року при виїзді за кордон позивач залишив третій особі банківську карту, на яку перераховувалась пенсія позивача по інвалідності. Карту залишив з наданням дозволу ОСОБА_2 на розпорядження наявними на ній коштами, проте не уповноважував останню брати кредити від імені позивача. Після виїзду позивач за кордон ОСОБА_2 без згоди позивача оформила прив`язку до даної карти власного телефонного номера як фінансового, тому про отримання кредиту позива не знав до 04.12.2021р.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, приходить до таких висновків.

Хід розгляду справи, заяви, клопотання, процесуальні дії

Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 березня 2025 року клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_3 задоволено, згідно з ст. 91 ЦПК України попереджено свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показів на вимогу суду. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, а також докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

Судом встановлено, що 02.10.2019 року на підставі договору позики відповідачем перераховано на карту НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 прераховано 800 грн.

Відповідно до виписки по карті позивача НОМЕР_1 , емітованій АТ КБ «Приватбанк» позика в сумі 800 грн. була зарахована на вказану карту і в цей же день відбулось зняття готівки на суму 750 грн. у банкоматі за адресою АДРЕСА_1 та на суму 32,19 грн. було придбано продукти у магазині за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколом затримання особи від 18.09.2020 р., складеним посадовою особою Прикордонної служби у м.Руда-Шльонська Республіка Польща (переклад з польської на українську мову завірений нотаріально)позивач з 16.09.2019р. по 23.11.2021р. перебував за межами території України.

Позивач, будучи допитаним в якості свідка, стверджує, що на момент укладення договору позики від 02.10.2019 року НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «Приватбанк» перебувала у третьої особи ОСОБА_2 , яку позивач не уповноважував на укладання договору позики від його імені, що під час укладення договору верифікація клієнта здійснювалась за номером телефону НОМЕР_2 . Який позивач не використовував, таким чином договір позики від 02.10.2019 року на суму 800 грн. укладений з ТОВ «Веллфін» без відома та поза волею позивача, а сума отриманої позики знята банкоматом в м.Черкаси в період перебування позивача за кордоном. Зазначав, що договір позики від 02.10.2019р. укладений ОСОБА_2 з ТОВ «Верфінн» від імені ОСОБА_1 не відповідає дійсному волевиявленню позивача, а тому підлягає визнанню не дійсним.

Норми права, якізастосував суд, та мотиви їх застосування

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до правової позиці Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним договору позики, посилаюсь на те, що цей договір не укладав, умови його не погоджував, тож відповідач безпідставно нарахував заборгованість за вказаним договором, про що позивачу стало відомо з Бюро кредитих історій.

Суд доходить висновку, що визнання договору недійсним є неналежним способом захисту у випадку оспорювання самого факту укладення правочину через відсутність волевиявлення. Такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права шляхом визнання обов`язку боржника за договором відсутнім. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 5 березня 2025 року по справі 554/11260/21 про визнання недійсним договору позики грошових коштів.

Тому у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Питання про судові витрати

При зверненні до суду з позовом про захист прав споживача позивач був звільнений від оплати судового збору, тому в зв`язку з відмовою у задоволенні позову оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215 ЦК України, 263, 264, 265 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велфін», третя особа: ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики від 02 жовтня 2019 року на суму 800,00 грн між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" та ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН"(, 03061, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ СЕВАСТОПОЛЯ , будинок 48).

Тетя особа: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 )

Дата складення повного тексту рішення 29 травня 2025 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрісудовихрішень http://reyestr.court.gov.ua.