Справа № 700/452/25
Провадження № 2/700/266/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді: Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Сипченко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Лисянка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

установив:

До Лисянського районного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що у серпні 2019 року вона придбала у ОСОБА_2 трактор Т-40М, 1987 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 за 80 000 грн. З серпня 2019 року вона володіє, користується але не може розпоряджатися вказаним майном, що підтверджується договором купівлі продажу виданого біржею, але відповідач до цього часу не переоформив транспортний засіб у держсільгоспінспекції.

На даний час, відповідач за станом здоров`я не може з`явитися до відповідних реєстраційних органів з метою переоформлення права власності на трактор. За таких обставин вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У судове засідання позивачка не з`явилася, у позовній заяві просить справу розглянути без її участі, позов підтримує повністю.

Відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою № 06 102 509 610 25, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Із свідоцтва про реєстрацію трактора НОМЕР_4 , 1987 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 вбачається, що він належить ОСОБА_2 .

Згідно біржового договору (угода) від 21.08.2019 року №187 ОСОБА_1 придбала транспортний засіб - трактор Т-40М, 1987 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 за 80 000 грн, який належав ОСОБА_2

ОСОБА_1 добросовісно заволоділа вказаним транспортним засобом - трактор Т-40М, 1987 року випуску у 2019 році, безперешкодно та відкрито володіє та користується даним транспортним засобом починаючи з 2019 року, утримує його в технічно справному стані, тому її права та законні інтереси підлягають судовому захисту шляхом визнання права власності на вказаний трактор за набувальною давністю, оскільки в інший шлях захистити права позивача не передбачається можливим.

Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності. Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на всі випадки фактичного володіння чужим майном.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК), (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ІІК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 p. N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном:.«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

У рішенні від 30 листопада 2004 року (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналізуючи вимоги законодавства слід зазначити, що чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідач скористався визначеними статтями 316,317,319 ЦК України правами як власника майна, і з дотриманням вимог статей 655, 657 ЦК України здійснив відчудження саме позивачу належного на той час йому трактора. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань не зняв вказаний трансопртний засіб з обліку та в подальшому ухилився від цього.

Крім цього, чинним законодавством не передбачено державної реєстрації договорів купівлі-продажу транспортного засобу, чи державної реєстрації права власності чи іншого речового права на транспортні засоби, з якими міг би пов`язуватись момент набуття права власності на транспортні засоби. Натомість, «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого ПКМУ від 07.09.1998 року № 1388 із змінами внесеними ПКМУ N 661 від 30.06.2023, передбачена державна реєстрація саме транспортних засобів, яка не є тотожною з державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією права власності на транспортний засіб. Отже, жодним чином не пов`язується перехід права власності на транспортний засіб з моментом проведення державної реєстрації цього транспортного засобу за набувачем.

Тому, у відповідності до п.8 Постанови КМУ від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» єдиним документом, що може підтвердити у даному випадку правомірність придбання транспортного засобу, може бути оформлена в установленому порядку копія рішення суду, із зазначенням юридичних чи фізмчних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Таким чином, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 5 років продовжує відкрито, безперервно користуватися трактором Т-40М, 1987 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , суд дійшов висновку, що за позивачем, слід визнати право власності на трактор Т-40М, 1987 року випуску № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 328, 344, 397 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 7, 10, 12, 259, 264 -266, 269 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право власності за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на трактор Т-40М, 1987 року випуску, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію машини НОМЕР_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій ПІЧКУР