КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/1405/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8118/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Євграфової Є.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», Товариство) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 54 318,81 грн., 3% річних у розмірі 5 960,71 грн, інфляційні втрати у розмірі 27 825,54 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн., витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн. (а.с. 1-8).

На обґрунтування позову зазначав, що 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

Таким чином, відповідач отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення до договору у вищевказаній газеті, на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідачів не надходило.

31.05.2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (Договір-2), у зв`язку з чим з 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним.

За положенням ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих до укладання договору.

Однак, відповідач в порушення умов Договору та вимог, що передбачені нормативними актами, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.12.2016 по 31.12.2023, послуг з водопостачання та водовідведення не виконала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 53 276,53 грн, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості.

Розмір заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги складає: 53 276,53 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 1 042,28 грн. заборгованості з внесення плати за абонентське обслуговування.

Окрім того, у зв`язку з простроченням оплати споживчих житлово-комунальних послуг, відповідач зобов`язана сплатити на користь Товариства 3% річних у розмірі 5 960,71 грн., та інфляційних витрат у розмірі 27 825,54 грн., у зв`язку з чим позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом (а.с. 1-8).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року позов ПАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 54 318 гривень 81 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» 3 % річних у розмірі 5 960 гривень 71 копійку, 27 825 гривень 54 копійки інфляційних втрат.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АК «Київводоканал» судовий збір у розмірі 3028 гривні (а.с. 38-41).

Не погодившись з рішенням районного суду, 17 лютого 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бут Д.Л. направив до суду апеляційну скаргу в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 51-63).

На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції проігнорував відсутність у справі належних та допустимих доказів, на підтвердження повідомлення відповідача у справі, яким є виключно зворотне поштове повідомлення. Натомість наявний у справі документ з номером поштового відправлення та роздруківка із сайту поштового оператора є інформативним ресурсом, однак не є офіційним документом, який би підтверджував вручення пошитого відправлення.

Додав що аналогічної позиції притримується сама АТ «Укрпошта» у листі від 07.05.202 №33-Б-4938 (а.с. 61).

Звертав увагу, на те, що вказані обставини щодо не належного повідомлення позбавили відповідачку заявити клопотання про застосування строків позовної давності до частини заборгованості, адже позивач обраховував її з 01.12.2016, в той час, як за загальним правилом заборгованість повинна була бути розрахована з 12.03.2017.

Зазначав, що суд не взяв до уваги, що у квартирі проживають троє осіб і дві з них є неповнолітніми, а тому тягар сплати комунальних платежів та заборгованість по них несуть саме батьки таких неповнолітніх осіб, яких суд безпідставно не залучив до розгляду справи у якості співвідповідачів. Крім того, суд не звернув увагу, що у справі відсутні відомості про зареєстрованих осіб у квартирі, а є лише інформація про власників, що свідчить про не встановлення суб`єктного складу учасників справи судом.

Насамкінець додав, що на момент публікації публічного договору 05.08.2014 відповідачці було лише 17 років і вона не могла укласти самостійно такий договір, що робить його нікчемним по відношенню до ОСОБА_1

19 березня 2025 року від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року залишити без змін (а.с. 83-91).

Вказував, що місцевий суд установив, що відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 1998 року по теперішній час та є споживачем послуг.

Додав, що посилання відповідачки на незалучення інших співвідповідачів є необґрунтованими, адже за приписами ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (а.с. 11).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Повідомленням визначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

У відповідності до п. 1.1 Договору, ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати Боржнику відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а Боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 3.1 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бут Д.Л. не заперечував реєстрації місця проживання, фактичного проживання та користування комунальними послугами, за місцем проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 51-53).

Враховуючи вищевказане, з огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав вказані обставини встановленими.

Відтак, відповідачка ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо надходження повідомлення про відмову від надання зазначених послуг та договору.

31.05.2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір розміщено на веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» у вільному доступі (а.с. 12).

Згідно з п. 1 Договору Виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 15 Договору розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не визначено договором.

Пунктом 7 Договору визначено, що плата за послуги складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитих послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №442524 від 09.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 29.12.1998 (а.с. 34).

Позивач до позовної заяви долучив довідку від 16.01.2024 про те, що ОСОБА_1 має заборгованість за період з 01.12.2016 по 31.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 54 318,81 грн., з якої заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 53 276,53 грн. та плата за абонентське обслуговування - 1 042,28 грн. (а.с. 17).

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з грудня 2016 року по грудень 2023 року по о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у відповідачки утворилася заборгованість 88 078,82 грн. з яких: 53 276,53 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 1065,73 грн. з внесення плати за абонентське обслуговування, 3 946,78 грн. - 3 % річних та 17 641,80 грн. - інфляційні втрати, що разом складає 88 105,06 грн. (а.с. 23-24).

Між сторонами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є: власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин з 01 січня 2017 року, втратив чинність на підставі Закону № 2189-VIII від 09.11.2017).

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідні положення містяться в Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введений в дію з 01 травня 2019 року та є чинним у період нарахованої позивачем заборгованості до 31 грудня 2023 року, тобто в межах заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна, за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 66, 67, 68 ЖК України, та визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і каналізації.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, другої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, за змістом даних норм відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Зокрема, згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Водночас за частиною третьої статті 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону).

Відповідні положення містяться в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що 05 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано в ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж (а.с. 11).

Матеріали справи не містять доказів, що від ОСОБА_1 після розміщення повідомлення та договору в газеті «Хрещатик» до ПрАТ «АК «Київводовканал» надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

При цьому, колегія суддів враховує, що станом на дату публікації повідомлення про публічний договорі у газеті «Хрещатик» 05.08.2014, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було 18 років, однак з урахуванням того, що з 24.03.2015, після повноліття ОСОБА_1 , від останньої не надходило повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення, то вона прийняла умови такого договору, з моменту свого повноліття. Більше того, з урахуванням того, що заборгованість сформована за період з 01.12.2016 по 31.12.2023 доводи скаржника про те, що на момент публікації публічного договору ОСОБА_1 не була повнолітня та не могла укладати такий договір є необґрунтованими, адже на час формування заборгованості відповідачка була повнолітньою.

Таким чином, оскільки після розміщення повідомлення у вищевказаній газеті та після повноліття ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг від ОСОБА_1 не надходило, це свідчить про те, що у період з вересня 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2023 року остання отримувала від ПрАТ «АК «Київводоканал» послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1

Доводи скаржника щодо неналежного повідомлення не приймаються колегією суддів, адже з матеріалів справи вбачається, що суд здійснив повідомлення відповідачки у справі шляхом надсилання їй копії ухвали від 09.02.2024 з копією позовної заяви з доданими матеріалами (а.с. 35-36)

З реєстру поштових відправлено вбачається, що поштовий код відправлення на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а саме, АДРЕСА_1 , наступний: НОМЕР_2 (а.с. 36).

Згідно з перевіркою коду відправлення у інформаційно-пошуковій системі АТ «Укрпошта» вбачається, що відправлення було вручено особисто 24.02.2024 (а.с. 36 на звороті).

Наданий представником ОСОБА_1 - адвокатом Бутом Д.Л. лист АТ «Укрпошта» від 07.05.2020 №33-Б4938 стосовно помилкового внесення інформації про дату вручення рекомендованого повідомлення стосується рекомендованого листа з кодом відправлення №880 та №66, тобто не стосується даної справи, та лише в частині дати та носить інформаційний характер, у зв`язку із чим критично оцінюється колегією суддів (а.с. 61).

Більше того, у апеляційній скарзі, у відповідачки зазначена та ж адреса: АДРЕСА_1 , на яку здійснював поштове направлення суд першої інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 .

З цих же підстав є необґрунтованими доводи скаржника щодо позбавлення місцевим судом права подати заяву про застосування строків позовної давності.

Посилання скаржника на те, що суд проігнорував наявність зареєстрованих з 2 неповнолітніх осіб за однією з відповідачкою адресою та необхідність залучення їх батьків у якості солідарних відповідачів колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно ст. 64 Житлового кодексу України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Виходячи із змісту правовідносин, які склалися між Позивачем та Відповідачем, вони є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 ЦК України. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи вищезазначене, позивач скористався своїм правом подати позовну заяву саме до ОСОБА_1 . Таке право забезпечується ч. 1 ст. 544 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється.

Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст.544 ЦК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові по справі № 703/2200/15-ц від 19.08.2020, де зазначив, що «співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування».

Інші доводи апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції їх відхиляє. Контррозрахунку або доказів сплати коштів на погашення заборгованості, які позивачем не було враховано відповідачкою не надано.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Є.П. Євграфова