Справа №489/5561/24
Провадження №2/489/222/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про визнання умов кредитного договору недійсними

встановив.

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1200-3074 від 04.05.2023 у розмірі 75000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 04.05.2023 між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКРКРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1200-3074. У відповідності до приписів статті 639 Цивільного кодексу України та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор А6891, для підписання кредитного договору №1200-3074 від 04.05.2023, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Згідно з умовами кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 15000,00 грн. зі строком кредитування на 300 календарних днів; базовий період - 17 днів; знижена % ставка 2,50 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 грошові кошти, відповідно до умов укладеного договору, шляхом перерахування кредитних коштів позичальника. Відповідачка підтвердила усвідомлення виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем. В подальшому відповідачка всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного кодексу України порушила взяті на себе зобов`язання та не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала інші грошові зобов`язання за договором. Враховуючи зазначене, станом на 26.04.2024 у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 148725,00 гривень, з яких: 15000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 133725,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відсутні докази переказу коштів позивачем відповідачу, а отже, позивач не має права вимагати стягнення коштів на власну користь. Позивачем надано копію листа-довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2024 про перерахування через систему Liqpay платежів без зазначення реквізитів відправника, отримувачів та призначення платежів. Дана лист-довідка не може бути доказом видачі позики по договору позивачем, оскільки не відповідає ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та ст.. 78 ЦПК України, вона не є первинним бухгалтерським документом, оскільки у ній не зазначені повні реквізити сторін платежу, неможливо встановити, зокрема, платника та його рахунок, не підтверджує реальність господарської операції і не дозволяє ідентифікувати осіб, які брали участь у ній. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг, слід довести і факт передачі коштів. За відсутності передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається неукладеним. Розрахунок заборгованості не є доказом її наявності, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст.. 76 ЦПК України і не є первинним бухгалтерським документом, а є одностороннім відображенням розрахунків банку. Оскільки кредитний договір є двостороннім, фінансова установа в частині обов`язку передавати кредитні кошти у власність позичальника є боржником, а права кредитора виникають тільки після виконання вказаного обов`язку боржника. Ані договір, ані закон не передбачають можливості видачу кредиту іншою особою, яка може відбуватися виключно зі згоди відповідача у письмовій формі. Отже, позивач зобов`язаний був видати позику особисто і тільки після цього отримав би право вимагати стягнення з позичальника коштів на власну користь. Отже, позивач був зобов`язаний видати позику особисто і тільки після цього отримав би право вимагати стягнення з позичальника коштів на власну користь. Кредитним договором передбачено взаємосуперечливі умови, у яких відповідачка як споживач кредитних послуг не змогла розібратися. У самому розрахунку позивача статус кредитного договору з 18-го дня вказано «прострочений», але якби строк кредитування становив не 17, а 300 днів, то на дату 21.05.2023 він би не пройшов. Тобто, встановлено 2 взаємосуперечливі строки до 20.05.2023 і до 27.02.2024 та відповідно розміри відсотків нараховані за ці строки. Нараховані проценти та комісії за користування кредитом є несправедливими і не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості.

ОСОБА_3 , звернулася до суду з зустрічним позовом, яким просила суд визнати недійсними умови Договору про відкриття кредитної лінії № 1200-3074 від 04.05.2023 укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Укр кредит фінанс» в частині нарахування відсотків протягом 300 днів строку кредитування за ставкою 3% на день, реальною річною ставкою 834325,00 % річних з переплатою 135000,00 грн. відсотків та після спливу строку кредитування за ставкою 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень ст.. 625 ЦК України (п.п. 4.6, 4.8, 4.9, 4.10, 8.2 Договору). Мотивуючи свої вимоги тим, що у спірному кредитному договорі встановлені взаємосуперечливі строки кредитування (базовий період складає 17 календарних днів) та строк кредитування (строк на який надається кредит позичальнику 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику). Також, у договорі встановлені взаємосуперечливі процентні ставки: стандартна процентна ставка 3,00 % за кожен день користування протягом всього строку дії кредитного договору; пільгова процентна ставка 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду. Останній день базового періоду 20.05.2023 та разом до сплати 21375,00 грн., з яких 15000 грн. основного боргу і 6375 грн. відсотки. Водночас, реальна процентна ставка на дату укладення кредитного договору складає 834325,00%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення кредитного договору складає 150000 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 135000 грн. Вона, як споживачка кредитних послуг, не змогла розібратися з умовами та зрозуміти їх. Відсотки за реальною процентною ставкою 834325,00 % річних є несправедливими та не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості, гарантованими ст.. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України. Також, не відповідають засадам положення п. 8.2 кредитного договору, відповідно до якого у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 % від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень ст.. 625 ЦК України. На ці суми зустрічний відповідач зможе претендувати у майбутньому. Умови про зміну фіксованої процентної ставки з 2,5 % до 3% на день, збільшення витрат по кредиту у випадку прострочення його погашення після спливу першого строку кредитування «базового періоду» 17 календарних днів є нікчемними відповідно до ст.. 1056-1 ЦК України, ч. 4,5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» і не можуть застосовуватися. Повідомлення про зміну процентної ставки не здійснювалося, а тому нові умови, на яких виконані розрахунки, не могли бути застосовані.

Від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Вказує, що строком кредитування за спірним договором є строк 300 календарних днів. Базовий період не є строком кредитування, а періодом після закінчення якого настає обов`язок у позичальника зі сплати процентів за користування кредитом. Твердження, що умови Договору в частині строків кредитування є двозначними у розумінні ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибним, оскільки Договором чітко визначений строк кредитування, а саме 300 календарних днів. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем за зустрічним позовом у період з 04.05.2024 по 20.05.2024 було здійснено нарахування процентів за зниженою процентною ставкою 2,50% за кожен день користування кредитними коштами. Дана процентна ставка застосована як знижка. У період з 21.05.2024 по 25.04.2024 банком було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 3,00 % за кожен день користування кредитом. Стандартна процентна ставка не є штрафною санкцією (сумою компенсації) за неналежне виконання зобов`язань за Договором відповідно до ст.. 625 ЦК України. Відповідачем за зустрічним позовом дотримано вимоги, зокрема, ст.. ст.. 1048, 1056-1ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредиту, що була надана позивачу, оскільки останньою не заперечується укладення договору на вищезазначених умовах. Твердження позивачки щодо здійснення нарахування непропорційно великої суми компенсації за неналежне виконання зобов`язань у розумінні п.п. 5,10 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибним. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що банком не здійснювалося збільшення процентної ставки за користування кредитом.

Від позивачки за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Зазначає, що ТОВ «Укр кредит Фінанс» не спростовано заперечення проти первісного позову і не надано первинний документ та/або виписку про видачу позики на виконання його власних обов`язків кредитодавця по договору. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності передання суми позики, навіть з підписаним договором, то такий договір вважається не укладеним. Відповідач за зустрічним позовом не надає доказів того, яка конкретно інформація була повідомлена ОСОБА_3 до укладення договору, і що саме такі умови 300 днів, процентна ставка 834325,00% річних та переплата 135000 грн., а не більш сприятливі 17 днів до 17.05.2023, разом до сплати 21375,00 грн., з яких 15000 грн. основного боргу і 6375 грн. відсотки, були доведення до відома і розуміння споживача кредитних послуг. У розрахунку Банку статус кредитного договору з 18 дня вказано «прострочений», але якби строк кредитування становив не 17, а 300 днів, то на дату 21.05.2023 він би не пройшов. Даний розрахунок заборгованості підтверджує, що кредитним договором передбачено два взаємосуперечливі строки кредитування, а тому мають застосовуватися умови більш сприятливі для споживача кредитних послуг.

Ухвалою суду від 14.08.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 21.11.2024, прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, об`єднано первісний позов з зустрічним позовом та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.03.2025, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву та просила розглянути справу у її відсутності та відсутності її представника.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

04 травня 2023 ОСОБА_2 підписано договір про відкриття кредитної лінії №1200-3074 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А6891, укладений між ним як позичальником та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» як кредитодавцем.

Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Відповідачка ОСОБА_2 шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора А6891, отриманого від позивача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції позивача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем факту підписання вказаного кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2.3, 2.4 договору, розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір наданого кредиту 15000,00 грн. Кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми. Останній календарний день першого базового періоду 20.05.2023. мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника.

Відповідно до розділу 4 договору, базовий період складає 17 календарних днів. Сплату процентів за користування кредитом позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного базового періоду. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00 % за кожен день користування кредитом; пільгова процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду.

Згідно п. 4.8 Договору, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту 27.02.2024.

Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору становить 834325,00% (п. 4.9 Договору).

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит, проценти за користування кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така була) не пізніше ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного п. 4.8 цього договору шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), що затверджені кредитодавцем та діють на дату цього Договору (далі Правила).

Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1200-3074 від 04.05.2023 видача коштів за кредитним договором здійснювалася за допомогою системи LIQPAY на платіжну карту № НОМЕР_1 за платежем №.

Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором №1200-3074 від 04.05.2023, укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_2 , згідно з яким заборгованість складає 148725,00 грн., з яких: 15000,00 грн заборгованість за наданим кредитом, 133725,00 грн заборгованість за процентами.

Також позивачем надано витяг з Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджених Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №69-П від 23.11.2022, які є невід`ємною частиною кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основної заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на заборгованість за користування кредитними коштами.

Пунктом 4.6 кредитного договору визначений тип та розмір процентної ставки (стандартна ставка 3,00%.

Крім того, 04.05.2023 відповідачем підписаний «Паспорт споживчого кредиту», де також зазначені процентні ставки та інші відомості щодо кредиту.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин щодо заперечень проти позову.

Позивачем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 73725,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 75000,00 грн.

Як вбачається з свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

Щодо вимог зустрічного позову, суд приходить до наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем не пропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором(пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. (ч.ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України).

Згідно з п.4.3 договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. При цьому визначено, що процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у даному договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності.

Пунктом 4.6. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою).

Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.4.3 та 10.1 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за наступною ставкою: знижена процентна ставка становить2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.

Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 (два) проценти від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України.

За умовою пункту 8.3. договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування Кредитом у визначені цим Договором терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми Кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини Кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором.

Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктом 4.6 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Твердження ОСОБА_2 у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст. 1048, 1056-1ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.

Визначаючи предмет договору відкриття кредитної лінії №1200-3074, пунктом 2.3 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 21375,00 гривень, яка включає 15000 гривень суми кредиту та 6375гривень процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав 17 календарних днів до 20 травня 2023.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивачка за зустрічним позовом, мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами (суму неустойки, яка відповідачем у спірний період не нараховувалася) несправедливими, натомість позивачка погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_2 засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Щодо доводів позивачки за зустрічним позовом про недійсність п.8.2 кредитного договору, то цей пункт передбачає обов`язок позичальника у разі несвоєчасного повернення отриманого кредиту сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень ст.625 ЦК України.

Згідно зст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Можливість застосування ст.625 ЦК України у кредитних правовідносинах прямо передбачена ч.1 ст.1050 ЦК України.

У зв`язку з цим, у суду не має підстав вважати, що вказані положення суперечать нормам чинного законодавства та є несправедливими.

Встановлені у даній справі обставини у сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог щодо визнання недійсними пункти кредитного договору в частині нарахування відсотків за користування кредитом та строків кредитування, отже і відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є чинним, обов`язковим для виконання, факт порушення відповідачкою ОСОБА_3 зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, виникнення заборгованості та її розмір доведений позивачем належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що первісний позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід задовольнити повністю.

Щодо судових витрат.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1200-3074 від 04.05.2023 у розмірі 75000 грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15000 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за наданими процентами 60000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про визнання умов кредитного договору недійсними відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», місцезнаходження: м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено «28» травня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева