Справа № 309/3162/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Піцура Я.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.12.2023 відповідачем відносно позивача було вчинено злочин за ч.1 ст. 126 КК України. За вчинення даного злочину 20.02.2024 Хустським районним судом Закарпатської області ОСОБА_2 був засуджений за ч.1 ст. 126 КК України до сплати 850 грн. штрафу. Згідно вироку ОСОБА_2 наніс позивачу один удар правою рукою в обличчя, який спричинив фізичний біль, не завдавши при цьому тілесних ушкоджень. Від удару ОСОБА_2 позивач зазнала болю, втратила свідомість і впала на землю. Позивачу викликали швидку та її було доставлено до Хустської лікарні, де фізичних ушкоджень не було виявлено, однак оскільки у неї підвищився тиск, виникла тахікардія, то позивача було госпіталізовано і вона тиждень перебувала у лікарні з гіпертонічним кризом.

Зазначала, що у зв`язку з наведеним понесла витрати на медичне обстеження, купівлю ліків, гігієнічних засобів, усього на загальну суму 8634 грн. Окрім того вказувала про завдання їй моральної шкоди, що зумовлена пережитим нервовим стресом, приниженням, різким погіршенням стану здоров`я. Моральну шкоду позивач оцінює у 25 000 грн.

За вказаних обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 8600 грн. матеріальної шкоди та 25000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, змінити рішення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, збільшивши її розмір до 25000 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Довгій Василь Іванович, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи установлено, що вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 20.02.2024 року, який набрав законної сили 21.03.2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.6-7).

Згідно вироку ОСОБА_2 07.12.2023 близько 09:00 год, знаходячись у м.Хуст на території центрального ринку, під час сварки з ОСОБА_1 підійшов до неї та наніс їй один удар правою рукою в обличчя, причинивши ОСОБА_1 фізичного болю, але не завдавши при цьому тілесних ушкоджень.

Згідно із ч.6 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доведенню та вважаються встановленими.

Відповідно до висновку експерта №205/Х від 08.12.2023 (на який є посилання у вказаному вироку суду) при судово-медичній експертизі ОСОБА_1 , яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 15951-2549, заповненої на її ім`я, встановлено діагноз: «Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без серцевої недостатності ІІ ст., 2 ст. Кризовий перебіг, ризик високий. Неревматична недостатність трьохстулкового клапана 1 ст. недостатність митрального клапана 1 ст.». Вказаний діагноз є хронічним, індивідуальним захворюванням організму і тому при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймається (а.с.11-13).

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №15951-2549, заповненої на ім`я ОСОБА_1 , вона поступила у кардіологічне відділення 07.12.2023 та виписана зі стаціонару 14.12.2023 з (а.с.14-16).

Згідно довідки травматолога №2860 від 07.12.2023, заповненої на ім`я ОСОБА_1 порушень цілісності опорно-рухового апарату на момент огляду не виявлено (а.с.17).

Відповідно до довідки невропатолога від 07.12.2023 встановлено діагноз Гострий гіпертонічний криз (а.с.18).

Також убачається, що 07.12.2023 ОСОБА_1 було проведено обстеження на спіральному комп`ютерному томографі, ділянка обстеження головний мозок, з висновком: СКТ картина паталогічних змін головного мозку не виявляє (а.с.21).

12.12.2023 ОСОБА_1 проведено обстеження - МРТ голови з висновком Мр-ознаки церебральної мікроангіопатії, по типу Фазекас 11 (а.с.20).

Також із наданих позивачем медичних документів убачається, що вона 07.12.2023 поступила у відділення в ургентному порядку, на момент огляду загальний стан середньої важкості. При цьому у анамнезі захворювання зазначено, що хворіє на ГХ більше 2 років, погіршення стану відмічає раптово, після психо-емоційного перенавантаження. 14.12.2023 загальний стан задовільний виписана з рекомендацією «Д» нагляду кардіолога. Сімейного лікаря (а.с.23-27).

До позову долучено квитанції на придбання ліків, та за послуги з певних медичних маніпуляцій і досліджень на загальну суму 8634 грн., які датовані здебільшого періодом 07.12. 14.12.2023, а дві з яких на суму 809,40 грн. та 198 грн. датовані 01.02.2024 (а.с.29-31).

Згідно із п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) позивача зобов`язаний довести протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Обґрунтовуючи заявлений позов в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8600 грн. позивач посилається на те, що нею понесені витрати на лікування внаслідок вчинення відповідачем відносно неї кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що у даному випадку вироком суду відносно відповідача встановлено факт спричинення ним позивачу одного удару рукою в обличчя, який спричинив фізичний біль, але не завдавши при цьому тілесних ушкоджень. Заявлені позивачем витрати у сумі 8600 грн., понесені нею на лікування у Хустській районній лікарні, де вона перебувала на стаціонарі у період з 07.12. по 14.12.2023 з діагнозом «Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без серцевої недостатності ІІ ст., 2 ст. Кризовий перебіг, ризик високий. Неревматична недостатність трьохстулкового клапана 1 ст. недостатність митрального клапана 1 ст.». Водночас, як зазначено у висновку експерта, вказаний діагноз є хронічним, індивідуальним захворюванням організму. Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_2 та понесення нею витрат на лікування вищевказаної хронічної хвороби. Позивачем також належними, допустимими та достатніми доказами не доведено, що медичні препарати (ліки), чеки на придбання яких, подані позивачем, їй призначалися при лікуванні внаслідок вчинення відносно неї неправомірних дій відповідачем, а надані два чеки взагалі датовані 01.02.2024, тобто через значний період часу з моменту її лікування.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, і з таким погоджується колегія суддів, про недоведеність матеріальної шкоди, та обґрунтовано в її задоволенні відмовив.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав про відшкодування позивачу завданої відповідачем моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд не у повній мірі врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і соціальних стосунках, а саме, що позивач є особою літнього віку, внаслідок неправомірної поведінки відповідача позивач перенесла психологічний стрес, їй необхідно було викликати «Швидку допомогу», вона була госпіталізована і змушена була проходити медичні обстеження, вимушена була істотно змінювати свій звичайний спосіб життя, звертатися до правоохоронних органів та суду, докладати значних зусиль для захисту і відновлення своїх порушених прав.

З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про визначення моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу - в сумі 10 000грн.

В цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає зміні, рішення в частині відмови у стягненні майнової шкоди підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач була звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, в задоволенні якої судом відмовлено, а тому судовий збір за пред`явлення такої вимоги слід компенсувати за рахунок держави.

Разом з тим, позивачем було заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., за подання якої остання не звільнена від сплати судового збору. Апеляційним судом задоволено позовні вимоги в цій частині в розмірі 10 000 грн., що складає 40% від пред`явлених вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн.

Оскільки позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задоволено частково (на 40%), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (1211,20 грн. + 1816,80 грн. = 3028 грн. х 40%).

Керуючись ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди змінити, визначивши суму стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Рішення суду в частині відмови у стягненні майнової шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1211,20 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: