ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 522/16735/17

провадження № 61-29св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Грушицького А. І.,

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року у складі колегії суддів Вадовської Л. М., Комлевої О. С., Сєвєрової Є. С.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії, визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - АТ «ПроКредит Банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії, визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням.

Позов мотивовано тим, що АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 уклали рамкову угоду від 25 листопада 2005 року № 470, яку викладено в новій редакції договором № 1 про внесення змін від 05 серпня 2011 року та договором № 2 про внесення змін та доповнень від 26 березня 2013 року, відповідно до умов яких здійснено кредитування ОСОБА_1 на суму 110 000,00 дол. США під 9,50 % річних на строк 36 місяців.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 25 листопада 2005 року № 469-ІД, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В., зареєстрований в реєстрі за № 4254, викладений в новій редакції договором № 1 про внесення змін та доповнень від 26 березня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В., зареєстрованим в реєстрі за № 739, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 порушив умови рамкової угоди, кредитного договору, вимоги законодавства та не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість. АТ «ПроКредит Банк» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням господарського суду Одеської області від 21 листопада 2016 року у справі № 916/1925/16 стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 2 695 873,67 грн.

АТ «ПроКредит Банк» просило суд:

- в рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою від 25 листопада 2005 року № 470, викладеною в новій редакції договором № 1 про внесення змін від 05 серпня 2011 року та договором № 2 про внесення змін та доповнень від 26 березня 2013 року, договором про надання траншу № 501.43376/FW501.516 від 19 березня 2013 року звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці АТ «ПроКредит Банк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до договору іпотеки від 25 листопада 2005 року № 469-ІД, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 739, а саме:мансарду квартири загальною площею 230,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 2 695 873,67 грн, що підлягає сплаті з вартості предмета іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю, що буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

- зобов`язати ОСОБА_1 передати АТ «ПроКредит Банк» оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування на мансарду квартири загальною площею 230,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування мансардою квартири загальною площею 230,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути судові витрати.

07 лютого 2018 року АТ «ПроКредит Банк» подало заяву про зміну предмета позову та залучення до участі у справі співвідповідачів. За змістом заяви АТ «ПроКредит Банк» просило залучити до участі в справі співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та в рахунок часткового погашення заборгованості за рамковою угодою від 25 листопада 2005 року № 470, викладеною в новій редакції договором № 1 про внесення змін від 05 серпня 2011 року та договором № 2 про внесення змін та доповнень від 26 березня 2013 року, договором про надання траншу від 19 березня 2013 року № 501.43376/FW501.516, звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці АТ «ПроКредит Банк» (заставодержателя найвищого пріоритету 1 черги) відповідно до договору іпотеки від 25 листопада 2005 року № 469-ІД, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н. В., зареєстрованого в реєстрі за № 739, а саме:

- квартиру загальною площею 164,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 06 квітня 2016 року № 150, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В. В.;

- мансарду квартири площею 13,13 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

- квартиру загальною площею 219,5 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 21 жовтня 2016 року № 1502, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хомою А. С.;

на загальну суму заборгованості 2 695 873,67 грн, що підлягає сплаті позивачеві з вартості предметів іпотеки шляхом реалізації майна, яке є предметом іпотеки, на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою вартістю, що буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінка майна під час проведення виконавчих дій;

- зобов`язати ОСОБА_2 передати АТ «ПроКредит Банк» оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування на квартиру, загальною площею 164,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, загальна площа якої становить 164,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 передати АТ «ПроКредит Банк» оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування на мансарду квартири загальною площею 13,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування мансардою квартири площею 13,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 передати АТ «ПроКредит Банк» оригінали правовстановлюючих документів, технічної документації, всіх договорів оренди (суборенди, найму, користування, спільної діяльності) та інші договори, на підставі яких у третіх осіб виникає право користування на квартиру загальною площею 219,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою, загальна площа якої становить 219,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 178-182).

Зміна предмета позову та залучення співвідповідачів були обумовлені тим, що відповідач ОСОБА_1 без відома АТ «ПроКредит Банк» (без згоди іпотекодержателя) здійснив поділ, перепланування та відчуження майна, що перебуває в іпотеці АТ «ПроКредит Банк», при цьому в порушення вимог закону при реєстрації не було перенесено обтяження іпотекою на зазначені об`єкти нерухомості. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 05 листопада 2018 року у складі судді Бойчука А. Ю. в задоволенні позову відмовив.

За змістом цього рішення суд вирішив позовні вимоги в редакції від 06 вересня 2016 року, які пред`явлені до відповідача ОСОБА_1 .

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про наявність у відповідача ОСОБА_1 права власності на предмет позову, а саме на мансарду квартири загальною площею 230,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд вказав, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки має бути зазначено в рішенні суду початкову ціну предмета іпотеки. Відмова у визнанні ОСОБА_1 таким, що втратив право користування приміщенням, обґрунтована недоведеністю як порушення прав позивача, так і наявністю права відповідача на користування мансардою. Також суд вказав, що мансарда не є житловим приміщенням, тому положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» щодо виселення мешканців на мансарду не поширюються. Крім того, суд виходив з недотримання вимог статті 109 ЖК України, оскільки якщо жиле приміщення, з якого виселяють, придбане не за рахунок кредиту, то особи, які підлягають виселенню, забезпечуються іншим житлом.

Одеський апеляційний суд постановою від 31 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «ПроКредит Банк» задовольнив частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року скасував.

В задоволенні позову АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 7 200,00 грн.

Виділив в окреме провадження для розгляду по суті позовні вимоги, що викладені АТ «ПроКредит Банк» в заяві від 07 лютого 2018 року про зміну предмета позову та залучення до участі в справі співвідповідачів.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки суд першої інстанції прийняв 05 листопада 2018 року рішення про права та обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, зокрема правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які померли, і зазначені обставини є порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, тому рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме мансарду квартири загальною площею 230,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання вчинити певні дії; визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування приміщенням мансарди квартири загальною площею 230,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відмова в позові до ОСОБА_1 в редакції позовної заяви від 06 вересня 2017 року ґрунтується виключно на процесуальних підставах, тому під час апеляційного перегляду справи не було зроблено висновків щодо суті позовних вимог для уникнення преюдиційності при вирішенні спору до належних відповідачів.

В справі відсутні належні процесуальні рішення щодо вимог, які викладені АТ «ПроКредит Банк» в заяві від 07 лютого 2018 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року не вирішувались вказані вимоги, тому розглядати такі по суті апеляційний суд не вправі. При цьому право АТ «ПроКредит Банк» щодо вимог, викладених в заяві від 07 лютого 2018 року підлягає захисту шляхом виділення таких в окреме провадження для розгляду по суті судом першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2024 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього на користь АТ «ПроКредит Банк» судового збору за подання апеляційної скаргискасувати.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її із Приморського районного суду м. Одеси.

11 квітня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 26 травня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 27 травня 2025 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 367/6153/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 200/5893/18-ц та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що апеляційний суд безпідставно стягнув із відповідача судовий збір, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову.

Крім того, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, який відповідно до закону звільнений від сплати судового збору.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 уклали рамкову угоду від 25 листопада 2005 року № 470, викладену в новій редакції договором № 1 про внесення змін від 05 серпня 2011 року та договором № 2 про внесення змін та доповнень від 26 березня 2013 року, відповідно до умов яких позивач здійснив кредитування ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2.1 рамкової угоди кредитор зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 25 листопада 2011 року, за якими предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У касаційній скарзі скаржник оскаржує постанову суду апеляційної інстанції у частині стягнення судового збору, таким чином Верховний Суд переглядає постанову суду апеляційної інстанції лише у вказаній частині.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частинах першій, другій статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вказаного, якщо у задоволенні позову повністю відмовлено, то відповідач не несе обов`язку компенсувати судові витрати, понесені позивачем.

З матеріалів справи відомо, що Одеський апеляційний суд постановою від 31 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ «ПроКредит Банк» задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року скасував. В задоволенні позову АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 7 200,00 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову, відповідач вважається стороною, на користь якої ухвалено рішення, а томунемає правових підстав для покладення на нього обов`язку щодо сплати судового збору. Стягнення з відповідача судових витрат в такому випадку суперечить нормам процесуального права.

Також, колегія суддів Верховного Суду вважає за потрібне звернути увагу на те, що згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України 22 лютого 2023 року, ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю ІІ групи.

Отже, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач був звільнений від сплати судового збору, що також залишилось поза увагою суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» витрат на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 7 200,00 грн - скасуванню.

Оскільки у позові відмовлено, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача АТ «ПроКредит Банк».

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судового збору за подання апеляційної скарги скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. І. Грушицький
Судді С. О. Карпенко
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк