Справа № 202/6562/24
Провадження № 2/202/629/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої-судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Єпрем`яна Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Зеленодольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач звернулася з позовом, в якому зазначила, що 13 серпня 2011 року був зареєстрований шлюб між нею і ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 .

14 липня 2014 року шлюб між ними був розірваний.

Фактично шлюбні відносини між ними були припинені з лютого 2014 року.

З цього часу вона самостійно виховує їх спільну дочку ОСОБА_4 , яка перебуває на її утриманні.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2014 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину.

Станом на 29 лютого 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 229357,50 грн.

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2023 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки. З лютого 2014 року відповідач жодного разу не бачився з дочкою, не бере участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться її життям.

Відповідно до довідки Сільської лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Мар?янське ОСОБА_3 з 2014 по 2021 роки перебувала на обліку в даному закладі охорони здоров`я, на прийом до лікаря завжди приходила у супроводі матері.

Відповідно до характеристики учениці Мар?янської гімназії Зеленодольської громади ОСОБА_3 , наданої учителем молодших класів та класним керівником, ОСОБА_4 характеризується як старанна, ввічлива, працелюбна, вихована учениця.

При цьому зауважено, що вихованням ОСОБА_4 займається одноосібно мати учениці: цікавиться навчанням учениці, відповідально ставиться до її виховання, відкликається на прохання вчителів.

Крім того, у письмові поясненнях сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначено, що з 2014 року жодного разу не бачили відповідача, він з дочкою не спілкується, участі у її вихованні не бере.

На думку позивача, всі вищезазначені обставини підтверджують, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків відносно дочки: не приймає участі в її вихованні, не спілкується з нею, не піклується про її здоров`я, не забезпечує медичного нагляду, не створює умов для її фізичного та духовного розвитку, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її навчання, чим порушує право дитини на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку батька.

За цих підстав позивач просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2024 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 21 листопада 2024 року замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, службу у справах дітей Зеленодольської міської ради на належну орган опіки та піклування Зеленодольської міської ради, який залучено до участі у справі та зобов`язано надати суду висновок щодо розв`язання спору відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України.

Під час підготовчого провадження органом опіки та піклування Зеленодольської міської ради був наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою від 31 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити розгляд без її участі.

Відповідач та його представник адвоката Єпрем`ян Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнали, підтвердивши що він не підтримує відносини з дитиною, між ними відсутній психоемоційний зв`язок.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Зеленодольської міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі.

З огляду на подання органом опіки та піклування висновку по суті спору щодо позбавлення відповідача батьківських прав справу розглянуто у відсутність представника органу опіки та піклування.

Суд, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом установлено, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 2011 року.

Мають спільну малолітню дитини - дочку ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був розірваний.

Дитина проживає разом із матір`ю в с. Мар`янське Криворізького району Дніпропетровської області. Мати займається її виханням, утриманням та розвитком, що підтверджується характеристиками з місця навчання.

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 грудня 2023 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, а саме в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), загальна сума заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 29.02.2024 року складає 229 357 грн. 50 коп.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Зеленодольської міської ради № 9/07-3 від 20.01.2025 року ОСОБА_1 з лютого 2014 року не проживає з родиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не проявляє до неї заінтересованості, не спілкується, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені факти орган опіки та піклування розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Отже, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд погоджується з таким висновком органу опіки та піклування та вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Так, при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов?язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)».

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, «М.С. проти України» від 11.07.2017 року).

З практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.

Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки зібраними доказами підтверджується, що після припинення у 2014 року шлюбних відносин з матір`ю дитини, якій на той час було менше півтора роки, відповідач відносини з дитиною не підтримує, не спілкується з нею, не займається її вихованням, не сплачує аліменти, тобто не проявляє батьківських турботи, що було підтверджено самим відповідачем у судовому засіданні, який проти позбавлення його батьківських прав не заперечував.

Тим самим відповідач самоусунувся і тривалий час не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує матеріально, не надаває їй необхідної підтримки як складової частини виховання.

В даному випадку між батьком і дитиною відсутній психологічний зв`язок, дитина до батька не прив`язана.

Отже, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав якнайкраще відповідає інтересам дитини і є виправданим втручанням у сімейне життя та узгоджується з цілями, визначеними у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує, що відповідач, не приймаючи з 2014 року участі у вихованні дочки та тривалий час не сплачуючи аліменти на утримання дитини, переклав виконання всіх обов`язків щодо дитини на колишню дружину.

Протягом усього часу судового розгляду справи відповідач своє ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінив, намірів налагодити відносини з дитиною та брати участь у її вихованні не висловлював, свідомо погоджуюсь на позбавлення його батьківських прав.

Наведені обставини переконливо свідчать про ухилення відповідача у розумінні статті 164 СК України від виконання свої батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_3 .

Отже, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та приходить до висновку, що встановлені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до частини 1 статтею 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Зеленодольської міської ради (Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Зеленодольськ, вул. Енергетична, 15, ), про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко