Справа № 286/3169/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 ,

представника

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду та просить по уточнюючій позовній заяві встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також внести до актового запису про народження №6, складеного 05.05.2015 виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького району Житомирської області про народження дитини ОСОБА_6 наступні зміни: в графі «батько» зазначити « ОСОБА_5 », громадянин України, всі інші відомості залишити без змін, мотивуючи тим, що в період з літа 2012 року по весну 2018 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , з яким вони проживали спільно однією сім`єю у вказаний період без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Своїх шлюбних стосунків у відділі державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували, так як не придавали цьому значення.

В період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 вона народила сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_5 . Оскільки, вони не перебували у шлюбних стосунках, то при реєстрації народження сина батько був записаний з її слів відповідно до ст. 135 СК України. За її вказівкою в актовому записі про народження сина у відомостях про батька зазначено « ОСОБА_7 ».

За життя ОСОБА_5 ставився до дитини як до сина. Вони спілкувалися, проводили час разом. Він купував речі сину, продукти харчування, піклувався про сина, називали один одного як батько та син відповідно. Взаємовідносини у неї з ОСОБА_5 не склалися. Коли сину виповнилося 3 роки, вони припинили спільне проживання і кожен став жити своїм життям. Однак, відносини підтримували на рівні телефонного спілкування. Іноді бачилися у селищі. ОСОБА_5 цікавився сином, обіцяв приїхати на день народження, на п`ятиріччя сина подарував велосипед.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув під час виконання обов`язків щодо захисту України від збройної агресії РФ. На даний час склалися такі обставини, що добровільно, в позасудовому порядку, подати заяву про реєстрації ОСОБА_5 , як батька її сина, до органу державної реєстрації актів цивільного стану не можливо у зв`язку з його смертю.

Після смерті ОСОБА_5 син має право на пенсію по втраті годувальника та соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, законного права на звернення за оформленням пенсії та соціальної допомоги вона не має, так як в свідоцтві про народження сина прізвище батька вказано з її слів « ОСОБА_8 ».

Встановлення факту батьківства надасть їй змогу отримати свідоцтво про народження сина, де в графі «батько» будуть вказані відомості « ОСОБА_5 » і так вона зможе оформити пенсію та соціальну допомогу.

Після припинення спільного проживання з ОСОБА_5 останній зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі - ОСОБА_4 . В шлюбі народилася донька ОСОБА_9 , яка має право на пенсію по втраті годувальника та соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24.03.2025 було залучено до участі у справі Міністерство оборони України та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові. При цьому, позивач зазначила, що вони з ОСОБА_10 спільно проживали однією сім`єю в квартирі її сестри по АДРЕСА_1 , на даний час ОСОБА_11 , у період з 2012 по 2018 рік. З ними жила її старша дочка. Коли вона народила сина, то ОСОБА_12 був в АТО. Він приїхав і сидів з нею десь п`ять ночей, так як в неї був кесарів розтин. Він визнавав, любив сина. Він хотів записати його на своє прізвище, але трапилося так, що не записав. Вона рахувалася як мати одиначка. Відповідач теж визнавала ОСОБА_13 сином ОСОБА_12 при житті останнього. Вони разом забирали його для прогулянок. Коли ОСОБА_12 загинув, то на його похоронах вона казала, що « ОСОБА_13 син героя», вона їй казала, що й ОСОБА_14 (донька відповідача) донька героя. Вона телефонувала. Все змінилося, коли постало питання отримання грошової допомоги в зв`язку із загибеллю ОСОБА_12 . Встановлення факту їй необхідно для оформлення дитині пенсії в разі втрати годувальника та допомоги в зв`язку із загибеллю ОСОБА_12 .

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча за її заявами по причині її хвороб судові засідання неодноразово відкладалися.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує, зазначивши, що відповідач не визнає даний позов, так як стверджує, що це не дитина ОСОБА_12 . Останній про це їй неодноразово казав. У самої позивача не було бажання записувати ОСОБА_15 батьком своєї дитини. Вони довго жили, але дітей у них не було. ОСОБА_5 ходив певний період до жінки (відповідача), з якою у нього також є дитина. Належних доказів на підтвердження факту батьківства позивачем не надано, зокрема не заявлено клопотання та не проведено судово-генетичну експертизу, хоча наявна така можливість, оскільки є рідна сестра загиблого.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, хоча своєчасно та належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями та розпискою про отримання судової повістки.

Третьою особою - Овруцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано письмове пояснення щодо позову, в якому останній просить врахувати, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 15.05.2006 рішення щодо визнання батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Разом з тим, позивачем у позовній вимозі щодо внесення змін до актового запису про народження дитини не зазначено дату народження особи, яка має бути зазначена батьком в актовому записі, вказано про внесення змін в графу громадянство батька «громадянин України», але документами вказаний факт не підтверджується.

Відповідно до норм статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батька. Водночас, позивач у заяві не висловлює свою позицію щодо того, яке має бути прізвище дитини.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, останнє було повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

01.05.2025 представником було надано заяву, в якій останній просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи в електронному вигляді. Вказану заяву було погоджено та доступ до справи надано 02.05.2025. При цьому, будь-яких письмових пояснень щодо позову Міністерством оборони України надано не було. 23.05.2025 представником останнього повторно подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, яка надійшла на електронну адресу суду після переходу судом до стадії ухвалення судового рішення.

Суд відмічає, що Міністерства оборони України отримало судову повістку до суду на дане судове засідання (23.05.2025) 12.05.2025, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідно в останнього було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання повторного клопотання в разі неможливості з об`єктивних причин скористатися доступом до електронної справи. Відтак, принцип рівності сторін (учасників) під час судового розгляду було дотримано та право третьої особи - Міністерства оборони України на справедливий суд не було порушено.

Представником третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на минуле судове засідання було надано клопотання, в якому остання просить справу слухати у їх відсутність. Щодо задоволення позову не заперечують, якщо ОСОБА_1 надасть до суду докази по суті заявлених вимог.

Суд, вислухавши пояснення сторони позивача, представника відповідача, показання свідків, врахувавши письмові позиції третіх осіб: Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, перевіривши і дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В ст. 1 Конституції України законодавець закріпив, що Україна є правовою державою.

Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55).

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

В ч. 8 ст. 7 СК України законодавець закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї

Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною 1 ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) та від 01.05.2024 у справі №758/7604/23 (провадження № 61-4326св24) зроблено висновок щодо застосування ст. 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18).

В постанові №576/2871/23 від 16.04.2025 Верховний Суд зазначив, що провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнай¬кращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Сумська область Шосткинський район село Старикове. Вказаний факт підтверджується копією листа Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з якого вбачається, що в архіві відділу наявний актовий запис про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №433 від 28.06.2023, складений Овруцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (а. с. 5).

Копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.05.2015 свідчить, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 . Його батьками зазначені: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 (а.с. 5).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 24.02.2023 відомості про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Суд звертає увагу, що в рядку «Відомості про батька» зазначено ОСОБА_7 , тобто зазначені ім`я та по батькові саме покійного ОСОБА_5 (а. с. 9).

Відповідно до копії акту про встановлення факту проживання без реєстрації від 20.07.2023, депутатом ОСОБА_16 в присутності свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , за свідченнями останніх було встановлено, що в період з 2012 року по 2018 рік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як подружжя з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Останній за вказаною адресою проживав без реєстрації.

В період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільне господарство, виховували та піклувалися про спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6).

Крім того, факт батьківства, а саме, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтвердили в судовому засіданні і свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

Так, свідок ОСОБА_17 показала, що вони жили по сусідству з ОСОБА_21 , її будинок знаходиться напроти її будинку. Вона є свідком того, що ОСОБА_22 і ОСОБА_12 проживали разом у період з 2012 року по 2018 рік по АДРЕСА_2 . Її донька дружить з донькою ОСОБА_22 і ходила не раз до них в гості, носила подарунки ОСОБА_13 , і зараз передає. Вона особисто бачила, що ОСОБА_12 їздив на роботу звідти, гуляв з коляскою по вулиці, його випрані речі сушилися завжди. Після народження дитини ОСОБА_12 був вдома, а потім пішов у АТО, коли саме не пам`ятає. До дня народження дитини ОСОБА_22 із ОСОБА_12 жили разом рік чи два. Коли ОСОБА_12 приїздив у відпустку з АТО, то був із ОСОБА_22 і дитиною. Сумнівів у неї, що вони жили як сім`я не було.

Свідок ОСОБА_18 , рідна сестра позивача, показала, що ОСОБА_22 проживала з нею. Потім стала зустрічатися з ОСОБА_12 , згодом вони стали жити разом. Проживали в її, свідка, квартирі з 2012 року по 2018 рік. Вона ж перейшла проживати в спадковий будинок бабусі. У ОСОБА_22 і ОСОБА_12 народилася дитина. Вони разом купили меблі на кухню. ОСОБА_12 поміняв двері в квартирі, які коштували 3000 грн., це було дорого на той час. В пологовому будинку він ночував біля ОСОБА_22 навіть на підлозі. Вона забирала ОСОБА_22 із пологового, бо ОСОБА_12 був в АТО. З ОСОБА_12 вони спілкувалися добре. Він приходив до них, її чоловік кум хрещений батько ОСОБА_13 . Сина ОСОБА_12 любив, називав завжди «синуля», він його татом. Навіть як розійшлися з ОСОБА_22 , то присилав гроші, подарунки. ОСОБА_23 постійно питав за тата.

Свідок ОСОБА_20 , сестра померлого ОСОБА_5 , показала, що її кума ОСОБА_21 жила з її братом з 2012 року по 2018 рік. ОСОБА_24 добре вони, як сім`я. ОСОБА_12 був присутній на пологах, сидів в пологовому будинку десь 3 ночі, а вона в день. Він постійно телефонував, як там ОСОБА_13 . Їздив, шукав ліки по аптеках для пологового. Вона теж їздила з нею по лікарнях, поліклініках. Вона хрещена мати ОСОБА_13 . Брат із ОСОБА_22 запропонували бути їй хрещеною ОСОБА_13 . Брат був прикордонником, потім пішов в АТО. В 2015 році народився ОСОБА_13 . В період з 2012 року по 2018 рік брат постійно проживав з ОСОБА_22 . Вона недалеко жила від них, знімала квартиру і була у них майже кожен день. ОСОБА_12 з ОСОБА_22 жили в сестриній квартирі, спільно купували мікрохвильову піч, посуд, меблі для кухні. При ній брат хотів записати сина на себе ще в пологовому будинку, а ОСОБА_22 говорила, що почекаємо, буду як мати одиночка. Потім брат приїздив з АТО, також хотів записати сина на себе, але так склалося, що не записав. Навіть коли ОСОБА_12 з ОСОБА_22 вже не жили, він висилав гроші їй для сина, а вона передавала ОСОБА_13 , купив йому мотоцикла. Ведосипед купив ОСОБА_22 , щоб возила ОСОБА_13 в садочок. Гроші весь час передавав через неї. До ОСОБА_22 ОСОБА_12 з ОСОБА_25 - відповідачем не приїздили, а до неї приїздили, вона брала ОСОБА_13 і ОСОБА_12 з ОСОБА_25 з ним зустрічалися, навіть сама ОСОБА_25 зустрічалася з дитиною. Нормально вела себе як з ОСОБА_22 , так і з ОСОБА_26 . Коли ОСОБА_12 загинув, то ОСОБА_22 приїхала до ОСОБА_4 , і остання визнавала, що ОСОБА_23 син ОСОБА_12 . На даний час у неї з ОСОБА_27 склалися неприязні відносини, а саме після того, коли ОСОБА_25 отримала гроші за ОСОБА_12 , то навіть не поставила йому пам`ятника.

Показання свідків відповідають подіям, що знайшли закріплення у фотознімках, долучених до матеріалів справи та які були оглянуті під час судового засідання.

Посилання представника відповідача щодо відсутності висновку судово-генетичної експертизи, суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки на підтвердження заявлених у цій справі позовних вимог сторона позивача надала достатньо доказів, оцінка яких у своїй сукупності дає суду підстави для висновку про визнання ОСОБА_5 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_6 та встановлення відповідного факту батьківства. Проте, заперечуючи факт батьківства, на виконання засад диспозитивності цивільного процесу, відповідач не спростувала подані позивачем докази і встановлені на їх підставі обставини, правом на заявлення суду клопотання про призначення відповідної експертизи, з метою спростування доводів позивача про факт батьківства, не скористалась.

Відтак, за встановлених обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, зауважуючи, що у суду відсутні будь-які підстави не довіряти поясненням позивача та її представника, показанням свідків, а також дослідженим письмовим доказам, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими доказами і в своїй сукупності з достовірністю підтверджують спільне проживання позивача та ОСОБА_5 і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до зачаття дитини; визнання покійним ОСОБА_5 свого батьківства та утримання дитини при житті до часу смерті, та відповідно підтверджують походження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд приходить до висновку, що факт батьківства, а саме: що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доведеним, що узгоджується і з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у постанові від 06.06.2024 у справі № 672/915/23.

Встановлення факту батьківства необхідно позивачеві для оформлення пенсії по втраті годувальника та грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

В ст. 134 СК України законодавець закріпив, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно підлягають внесенню зміни до актового запису №6 від 05.05.2015 про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що був складений виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького району Житомирської області, в частині зазначення батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють та досліджені докази в їх сукупності, значення факту, який просить встановити позивач, для дитини, а також виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заяви.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису, складеного виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Коростенського (Овруцького) району Житомирської області 5 травня 2015 року за № 6, про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: вказавши в графі «Батько» - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України. В решті залишити без змін.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 30.05.2025.