Дата документу 27.05.2025 Справа № 333/6065/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6065/24
Провадження №22-ц/807/832/25
Головуючий в 1-й інстанції - Кулик В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року, постановлену у м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 13 січня 2025 року) у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерство оборони України,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересовану особу: військову частину НОМЕР_1 . В заяві просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як матері та сина в період часу з 03 березня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2024 року залучено до участі у справи за заявою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якості заінтересованої особи - Міністерство оборони України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерство оборони України, залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право та залишення без розгляду заяви про встановлення юридичного факту.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича, суд першої інстанції виходив із того, що між заявницею та військової частиною НОМЕР_1 існує спір про право.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження/загального або спрощеного; 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При зверненні із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як матір і сина, заявниця посилається на те що встановлення такого факту є необхідним для отримання грошового забезпечення загиблого сина та у подальшому отримання грошової допомоги членам сім`є ї загиблого військовослужбовця.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про цивільне право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання, а одним з критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження судова практика визначає саму можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Вказана обставина в подальшому є підставою для застосування положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до ст.16-3 якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Таким чином, виходячи з особливостей даної категорії справ, а саме тієї обставини, що встановлення факту, про який просить заявниця, пов`язується із наступним вирішенням спору про право між заявницею та військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України і Міністерством оборони України, пов`язаного з доведенням наявності підстав для підтвердження за заявницею певного соціального-правового статусу, отримання грошового забезпечення, призначення та виплати одноразової грошової допомоги як члену сімї військовослужбовця.

Окрім цього, заявник зазначає, що вона не є рідною матір`ю загиблого, він до досягнення повноліття знаходився у неї на вихованні у дитячому будинку сімейного типу.

Отже, такій спір має вирішуватися лише в порядку позовного провадження.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що із поданої заяви щодо встановлення факту проживання однією сім`єю як матері і сина, вбачається спір про право.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справу в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Доводи апеляційної скарги на спростовують правильних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 29 травня 2025 року.

Головуючий С. В. Кухар

Судді: І. В. Кочеткова

О. З. Поляков