Справа № 204/3915/24
Провадження № 2/204/173/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

07 травня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Чечелівського районний суд міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_6 , Третя дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

06 травня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні просила не приймати відзив, оскільки порушено строки на його подання.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив прийняти відзив на позовну заяву та поновити строк на його подання.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині першій статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

У статті 122 ЦПК України визначено, що строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 128 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У статті 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Ухвалою суду від 02.12.2024 року залучено до участі у цивільну справу №204/3915/24 за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - ОСОБА_4 , 1976 року народження; ОСОБА_5 , 1983 року народження; ОСОБА_6 , 1953 року народження в якості співвідповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача вступив, як представник, у цивільну справу №204/3915/24 - 04 лютого 2025 року.

Натомість відзив на позовну заяву стороною відповідача подано до суду лише 06 травня 2025 року, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Разом із відзивом на позовну заяву стороною відповідача подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву.

Згідно зі ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22), застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом.

Слід зазначити, що у статті 127 ЦПК України чітко регламентована можливість саме продовження процесуального строку, встановленого судом, за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням положень статті 127 ЦПК України суд доходить висновку, що відсутні підстави для поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 43, 49, 120, 127, 128, 258-261 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відзив представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 повернути відповідачу за позовом без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно з моменту її проголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду не підлягає оскарженню і набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Суддя В.В. Самсонова