ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Бєсєди Г.В. від 08 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це тим, що з 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після початку повномаштабного вторгнення у квітні 2022 року вони виїхали до Німеччини. Після оформлення документів біженців та отримання допомоги, дружина ОСОБА_1 поїхала в Україну 06.06.2022, та більше в Німеччину не поверталась. З цього часу він проживає в Німеччині з дітьми сам, самостійно їх виховує та утримує. Наголошував, що діти мають певні захворювання, зокрема син ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом. За час перебування у Німеччині він займається лікування дітей, їх освітою та іншими побутовими питаннями. Вважає, що зміна місця проживання дітей буде супроводжуватись для них стресом, особливо для дитини-інваліда. Зазначав, що він офіційно працевлаштований в України, має у власності житло, також є житло у його матері бабусі дітей, яка зараз також проживає в Німеччині разом з ними. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Тому позивач просив визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_3 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про визначення місця проживання дітей - задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Апелянтка та позивач, відповідно до особистих пояснень у судовому засіданні апеляційного суду, зазначили про можливість розгляду справи у судовому засіданні 21.05.2025 року, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з 18 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міського управління юстиції у Донецькій області.

Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління у Донецькій області, актовий запис №593, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №729.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 10.12.2021 Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю (а.с. 30).

27 квітня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у справі №202/10401/22 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.12.2022 року та до досягнення старшою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а в подальшому у розмірі однієї чверті усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року у справі №202/14950/23 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрований 18.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 409 розірвано. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №20329 від 07.05.2021, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 з 16.10.2018.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії НАР №661353 від 29.09.2015, ОСОБА_3 придбав у власність житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 03.12.2020 ОСОБА_3 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, ст. 8а Міністерства оборони України №2-94.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_6 , ОСОБА_3 працює у комунальному виробничому підприємстві «Краматорська тепломережа» на посаді водія автотранспортних засобів з 09.12.2020.

Згідно характеристики на ОСОБА_3 , виданої КВП Краматорська тепломережа від 14.07.2023, ОСОБА_7 працює на КВП Краматорська тепломережа з 09.12.2020 та по теперішній час за професією автотранспортних засобів служби ремонтів. За час роботи на підприємстві зарекомендував себе досвідченим, грамотним і старанним працівником. Виробничі завдання виконує у повному обсязі та в зазначений термін. За такий невеликий проміжок часу роботи, враховуючи професійні навички, йому було підвищено кваліфікацію водія автотранспортних засобів з ІІІ до І класу. Відповідально ставиться до питань особистої техніки безпеки оточуючих. У спілкуванні з співробітниками виявляє відкритість та безпосередність. Має чимало товаришів у своєму трудовому колективі. Чесний у спілкуванні, поважно відгукується про співробітників. По складу характеру спокійний, врівноважений, завжди уникає конфліктних ситуацій.

31 серпня 2023 року ОСОБА_3 подано до Краматорського ЗЗСО №12 ім. С.Чубенка заяву про організацію здобуття освіти для дитини ОСОБА_4 шляхом сімойної (домашньої) форми навчання з 2023 року по 2024 рік.

Разом з тим, судом встановлено, що у квітні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення, позивач та відповідачка виїхали разом з дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України до Федеративної Республіки Німеччина.

У червні 2022 року ОСОБА_1 повернулась в Україну; у той же час діти залишались проживати з батьком у Федеративній Республіці Німеччина. Викладені обставини визнаються сторонами, підтверджуються письмовими матеріалами справи.

Наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_7 № 224 від 26.09.2022 ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації під час воєнного стану резервістів та військовозобов`язаних відповідно до списку в, які призвані і відправлені в складі команди НОМЕР_7 батальйон резерву ( НОМЕР_8 ) (а.с. 195 т.1).

Згідно довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_9 №1553/3858 від 25.10.2023 молодший сержант ОСОБА_8 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_9 (а.с. 108 т.1).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 згідно АСВП №72190154 за період з 08.12.2022 по 31.07.2023 сукупний розмір заборгованості становить 188499,20 грн (а.с. 78).

Відповідно до довідок про реєстрацію за місцем проживання від 11.04.2022, перекладених з німецької мови на українську мову та засвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у Німеччині зареєстровані за адресою - Lehrgasse 4, Dusslingen 72144.

Позивачем надано житловий договір від 01.05.2022, викладений у простій письмовій формі українською мовою, де стверджується, що він укладений між Рейнхольд і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_6 , відповідно до якого об`єктом оренди є квартира в будинку АДРЕСА_3 , Dusslingen 72144. Орендована нерухомість включає чотири кімнати, 1 кухню, ванну кімнату та 2 коридори. Орендна площа становить близько 100 кв.м, розподілених на 2 поверхи. Розділом 2 вказаного договору передбачено, що оренда починається 08.04.2022, до 07.04.2023. Термін оренди продовжується на 1 рік, якщо він не припиняється однією зі сторін до закінчення терміну дії. Згідно п.1 розділу 3 вказаного житлового договору, орендна плата становить 500,00 євро на місяць.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 . Центром зайнятості округу Тюбінген було затверджено матеріальну допомогу з 01.09.2024 по 28.02.2025 у розмірі 1351,67 євро та виплати на забезпечення життєвих повсякденних потреб на період з 01.09.2024 по 28.02.2025 для надання особистого шкільного приладдя для дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 65,00 євро. Грошова допомога виплачується щомісячно наперед.

Крім того, позивач отримує матеріальну допомогу для догляду за дитиною ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 05.08.2024 у розмірі 750,00 євро.

Вказані вище довідки щодо затвердження ОСОБА_3 грошових виплат на себе та дітей надані суду з перекладом з німецької на українську мову та засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О..

Згідно довідки про навчання в школі від 09.09.2024, переклад з німецької мови на українську мову якої засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в шкільному році 2024/25 в класі G6 школи Кірнбах Спеціалізованого педагогічного освітньо-консультативного центру.

Згідно довідки про навчання в школі від 09.09.2024, переклад з німецької мови на українську мову якої засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О., ОСОБА_4 навчається в класі VKL WRS школи Шлосс Гомарінген початкової та середньої школи з професійним нахилом.

Зі звіту про результати навчання (табель) за 2023/24 рік, перекладеного з німецької мови на українську мову та засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 вбачається, зокрема, що ОСОБА_14 до шкоди ходить із задоволенням, добре інтегрувався у класі. Добре орієнтується протягом навчального дня за допомогою розкладу занять із символами та усних вказівок учителів, зазвичай відкритий і мотивований та уроках і завжди доброзичливий до вчителів.

У судовому засіданні суду першої інстанції з`ясовано думку дитини ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, який зазначив, що дійсно з 2022 року він проживає з батьком ОСОБА_3 , бабусею та братом ОСОБА_4 у Німеччині. У будинку, де вони проживають у нього є окрема кімната, є все необхідне для навчання. Він відвідує школу, спортивні секції. Бажає проживати з батьком.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.

Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Судом встановлено, що після початку повномасштабної війни, позивач та відповідачка разом з дітьми виїхали до Німеччини; після повернення відповідачки до України, діти залишались проживати з батьком в Німеччині.

ОСОБА_3 в Німеччині має дохід лише у вигляді соціальної допомоги як особа-переселенець та по догляду за дитиною і дитиною-інвалідом; іншого доходу, не пов`язаного з соціальними виплатами, позивач в Німеччині не має, що підтверджено особисто ним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Крім того, позивачем визнано, що на цей час він доглядає дитину-інваліда та іншої роботи, заняття, яке б приносило дохід, - не має. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

При визначення місця проживання дітей з батьком, місцевий суд безпідставно взяв до уваги як належний доказ забезпечення дітей житлом, житловий договір від 01.05.2022, укладений між Рейнхольд і ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і ОСОБА_6 .

Так, колегія звертає увагу, що наданий позивачем житловий договір від 01.05.2022, викладений у простій письмовій формі українською мовою; цей договір містить підпис однієї особи. Згідно пояснень в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач визнав, що договір, який викладений українською мовою, підписаний особою, яка не володіє українською мовою орендодавцем житла.

Твердження позивача, що житловий договір укладався у двох примірниках українською і німецькою мовами, що обидва примірника є ідентичними за змістом є недоведеними; переклад вказаного договору, який викладений німецькою мовою і підписаний обома сторонами договору, - суду не наданий, клопотання про представлення суду вказаного доказу не заявлене, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено, що діти мають належні побутові умови для проживання, розвитку. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо оренди ним певного житла для проживання дітей, характеристики відповідного житлового приміщення, обладнання такого приміщення необхідними для кожного із дітей меблями тощо. Позивачем не доведено твердження, що строк оренди житла продовжено станом на час подання позову та на теперішній час.

Отже, позивачем не доведено факт проживання дітей у прийнятних побутових умовах, забезпечення проживання дітей у певному житловому приміщенні протягом будь-якого періоду часу.

Крім того, колегія приймає до уваги, що органом опіки та піклування Краматорської міської ради надано лист №01-49/2935 від 19.12.2023 про неможливість надання висновку щодо визначення місця проживання дітей, оскільки родина ОСОБА_15 виїхала з м.Краматорськ і переїхала до Німеччини. ОСОБА_1 вступила до лав ЗСУ. Малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишились проживати в Німеччині разом з батьком ОСОБА_3 . Орган опіки та піклування не має можливості згідно ч. 5 ст. 19 СК України обстежити умови проживання батька, тому не може надати обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дітей (а.с. 214-215 т.1).

Разом з тим, фактичний виїзд одного з батьків за кордон із дітьми, не є перешкодою у вирішенні судових спорів між батьками, зокрема про визначення місця проживання дітей. Кожен із батьків повинен довести суду, чому саме з ним (або з нею) дітям буде проживати краще.

При розгляді судом спорів щодо місця проживання дітей мають бути з`ясовані відомості про особу батьків, а також про умови проживання та навчання дітей.

Якщо під час судового провадження встановлено, що один із батьків певний час проживає за межами України з дітьми, вбачається доцільним з`ясувати умови проживання, навчання та розвитку дітей у цей період, а зацікавлена сторона має вжити заходів для доведення цих обставин у суді.

Однак, ОСОБА_3 не надано належних, допустимих доказів щодо побутових умов проживання дітей, враховуючи, що один із синів має особливі потреби за станом здоровя; позивачем не доведено, що у Федеративній Республіці Німеччина за адресою АДРЕСА_4 діти забезпечені спальними місцями, відповідними меблями; не доведено, що діти забезпечені необхідним одягом, взуттям, іграшками, шкільним приладдям, повноцінним харчуванням тощо.

Представлені ОСОБА_3 в електронному вигляді фотознімки на підтвердження доводів щодо оренди квартири, та відповідно, створення в ній належних житлових умов для проживання дітей, - не є належними доказами, оскільки з них неможливо встановити місце розташування зображеного житлового приміщення та інформації, що саме це житло є орендованою позивачем квартирою в Німеччині, і останній в ній дійсно проживає разом з дітьми; періоду, коли дані фотознімки були зроблені тощо.

Також, колегія звертає увагу, що надані ОСОБА_3 документи на підтвердження вживання батьком заходів щодо лікування сина, влаштування дітей до закладі в освіти в Німеччині за період 2022/2023 років не мають перекладу з німецької мови на українську мову та не засвідчені належним чином, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом, як належні докази.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивачем не доведено фактів забезпечення дітей необхідними умовами для проживання та розвитку, фінансової стабільності щодо утримання дітей, належного піклування про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, - колегія дійшла висновку про недоведеність тверджень позивача, що визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком відповідає якнайкращим інтересам дітей.

Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Місцевий суд безпідставно взяв до уваги думку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на час допиту виповнилось повних 12 років, про бажання проживати разом з батьком, з огляду на те, що суд першої інстанції проводив спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в режимі відеоконференції, що не виключає можливості впливу батька чи іншої сторонньої особи на дитину під час спілкування хлопчика із судом, що могло негативно вплинути на щирість та відвертість пояснень дитини.

Крім того, колегія враховує, що спілкування районного суду з дитиною проводилось без участі педагога та/або спеціаліста психолога, який має відповідну кваліфікацію для проведення бесіди з дитиною для зясування дійсних бажань малолітньої особи.

Враховуючи викладене, у даному випадку, думка дитини щодо бажання проживати з батьком в Німеччині є непереконливою та не може мати вирішальне значення при розгляді даної справи, на що місцевий суд уваги не звернув.

Крім викладеного, колегія наголошує, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що з червня 2022 року не проживає разом з дітьми у Німеччині, оскільки повернулась до України, де проходить службу у лавах Збройних Сил України. Вказує, що заборгованість по аліментам сплачує. Відповідачка зазначила, що дітей забирати до України не планує, у зв`язку з введенням в країні воєнного стану через збройну агресію російської федерація проти України, що є небезпечним для життя та здоров`я дітей, та вказала, що не заперечувала раніше та не заперечує тепер щодо проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_3 у Федеративній Республіці Німеччина.

Отже, суд враховує, що мати не заперечує щодо проживання дітей з батьком і жодним чином цьому не перешкоджає. Про це свідчить і не вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій щодо визначення проживання дітей з нею (зустрічний позов про визначення місця проживання дітей з матір`ю не заявляла).

Колегія зазначає, що даний позов щодо місця проживання дітей предявлений батьком, з яким діти і так фактично проживають в Німеччині. Більше ніж за рік до предявлення даного позову мати дітей повернулась до України, не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дітей.

При цьому, твердження батька про наявність у нього побоювань, що відповідачка може без його (батька) згоди вивезти дітей до України, - грунтуються на припущеннях, позивачем не доведено та апеляційним судом не встановлено існування спору між позивачем та відповідачкою щодо місця проживання дітей на час предявлення позову, на час розгляду справи місцевим чи апеляційним судами.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено, а в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн 32 коп. (а.с. 60 т.3).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія звертає увагу, що як батько, так і мати дітей не позбавлені можливості в подальшому, за наявності підстав, звернутись до суду з позовом щодо визначення місця проживання дітей за іншого обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про визначення місця проживання дітей відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) судові витрати у розмірі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 травня 2025 року.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова