Справа № 740/1496/25
Провадження № 2/740/1007/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Свіча» (далі ОК «АК «Свіча», кооператив) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

установив:

У березні 2025 року представник позивача адвокат Ващенко М. О. звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 4770,60 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2022 року, яку позивач отримав 19 жовтня 2022 року, відкрито провадження у справі за позовом кооперативу до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 828,02 грн, з яких: 150,00 грн заборгованість зі сплати цільових внесків для членів кооперативу, 35,28 грн інфляційне забезпечення, 637,50 грн пеня, 5,24 грн 3 % річних. Зокрема, в позові кооператив посилався на наявність у позивача заборгованості в розмірі 185,28 грн за встановлення додаткових відеокамер на території кооперативу з метою забезпечення безпеки майна членів. Рішення про встановлення відеокамер було прийнято на зборах членів кооперативу та оформлено протоколом № 1 від 06.06.2021. Не погоджуючись з проведеними зборами, ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання вищевказаних зборів кооперативу недійсними. У межах господарської справи призначено почеркознавчу експертизу, оскільки ОСОБА_1 посилався на те, що не підписував жодного документа, та для проведення зборів не було потрібного кворуму. Після проведеної експертизи рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року визнано недійсними рішення загальних зборів ОК «АК «Свіча», що відбулися 06 червня 2021 року. Після того, як вищевказане рішення господарського суду набрало законної сили, ОК «АК «Свіча» залишив без розгляду цивільний позов до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості. Однак під час судових процесів позивач зазнав моральної та матеріальної шкоди. Зокрема, під час розгляду його справи в господарському суді він поніс матеріальні витрати на оплату почеркознавчої експертизи в розмірі 4770,60 грн. Постійний стрес та ганьба з боку ОК «АК «Свіча» відобразилися на його стані здоров`я, так як він постійно нервував, приймав ліки.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Коверзнев Д. В. просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Так, представник відповідача підтвердив обставини проведення кооперативом зборів з метою вирішення, у тому числі, питання про встановлення та сплати додаткового цільового членського внеску в розмірі 150,00 грн з метою встановлення камер відеоспостереження, та оформлення рішення зборів протоколом від 06.06.2021 № 1, яке рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року визнано недійсним у частині встановлення цільового членського внеску в розмірі 150,00 грн. Оскільки відпала потреба, кооперативом було прийнято рішення залишити без розгляду цивільний позов у справі № 740/4377/22 до позивача про стягнення заборгованості. Залишити позов без розгляду є диспозитивним правом позивача (кооперативу). При цьому ОСОБА_1 не заявляв про зловживання кооперативом процесуальними правами згідно з п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України. Отже, позивач не вносив цільовий членський внесок у розмірі 150,00 грн, з нього не стягувалися ці кошти в примусовому порядку. Позивач має ІІ групу інвалідності, він звільнений від сплати судового збору та має право на безоплатну правову допомогу. Під час розгляду позову ОСОБА_1 в Господарському суді Чернігівської області у справі № 927/1045/22 його інтереси представляв адвокат Ніжинського місцевого центру БПД на підставі доручення від 01.11.2022 № 02-10/155-22. Отже, у межах розгляду господарської справи він не витрачав кошти на правничу допомогу. Заперечуючи проти вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що в позові не наведено розрахунку моральної шкоди, тобто незрозуміло з чого виходив позивач, заявляючи вимогу про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. ОСОБА_1 вказує, що зазнав стресу та ганьби з боку кооперативу протягом усього часу ведення справ у судах, що вплинуло на його здоров`я та необхідність приймати ліки. Однак до позову не додано жодного доказу на підтвердження того, що кооператив (в особі його учасників або службових осіб) якось принижував, ганьбив позивача. Незрозуміло, які саме дії кооперативу були протиправними та стали причиною завдання моральної шкоди позивачу. У матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до лікарів, призначення йому медикаментозних лікувань, придбання ліків. Звернення кооперативу до суду з цивільним позовом (справа № 740/4377/22) не можна розцінювати, як будь-який тиск на ОСОБА_1 , оскільки це є гарантоване ст. 55 Конституції України право на звернення до суду. До того ж звернення ОСОБА_1 до господарського суду з позовом (справа № 927/1045/22) також є його диспозитивним правом, який при тому з власної ініціативи заявив клопотання про призначення у межах вказаної господарської справи експертизи, яку сам і оплатив. При цьому кооператив заперечував проти проведення такої експертизи. Указані обставини не свідчать про наявність зі сторони кооперативну якихось дій, які б завдали страждань позивачу чи майнової шкоди. Витрати у розмірі 4770,60 грн, які ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь, у силу положень ГПК України є процесуальними витратами, а не завданою майновою шкодою. У відповідача відсутня вина, умисел та причинно-наслідковий зв`язок, що виключає наявність завдання кооперативом майнової шкоди ОСОБА_1 . Відповідно до положень ГПК України ОСОБА_1 має звернутися до господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат, а не стягувати цю суму в межах цієї цивільної справи.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що міститься відповідна відмітка в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 8).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06 березня 2024 року, яке набрало законної сили 02 квітня 2024 року, ухваленим у справі № 927/1045/22, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОК «АК «Свіча» про визнання недійсними рішення зборів членів ОК «АК «Свіча», оформленого протоколом від 06.06.2021 № 1, визнано недійсним рішення зборів членів ОК «АК «Свіча», оформленого протоколом від 06.06.2021 № 1, у частині встановлення цільового членського внеску в розмірі 150,00 грн з кожного члена кооперативу (власника гаражу), направленого на облаштування додаткових відеокамер, кабельної мережі, розподільних щитів на території ОК «АК «Свіча», стягнуто з ОК «АК «Свіча» в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 2481,00 грн (а. с. 10-18).

Указаним рішеннямс суду установлено, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Чернігівського відділення КНДІСЕ досліджуваний підпис від імені ОСОБА_1 , який міститься в протоколі загальних зборів № 1 від 06.06.2021, виконаний іншою особою, а не ОСОБА_1 . Отже, загальні збори (представників) ОК «АК «Свіча», оформлені протоколом від 06.06.2021 № 1, відбулись за відсутності кворуму, під час яких вирішено встановити цільовий членський внесок у розімірі 150,00 грн на облаштування додаткових відеокамер, кабельної мережі, розподільних щитів на території ОК «АК «Свіча», що порушує майнові права позивача як члена кооперативу, який не брав участі в голосуванні та не уповноважував іншу особу представляти його інтереси під час зборів.

У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області на розгляді перебувала цивільна справа № 740/4377/22 (провадження № 2/740/1119/22) за позовом ОК «АК «Свіча» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 грудня 2022 року зупинено провадження у вищевказаній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішення у господарській справі № 927/1045/22 за позовом ОСОБА_1 до ОК «АК «Свіча» про визнання недійсним рішення загальних зборів ОК «АК «Свіча», оформленого протоколом від 06 червня 2021 року № 1 (а. с. 20, 21).

У подальшому ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 липня 2024 року поновлено провадження у вищевказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду на 25 вересня 2024 року 09-00 год (а. с. 22, 23).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2024 року залишено без розгляду позов ОК «АК «Свіча» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а. с. 24, 25).

Згідно з наданим представником позивача рахунком від 03.05.2023 № 1359 за проведення судової-почеркознавчої експертизи № 1342/23-24 у справі № 927/1045/22, ціна вищевказаної експертизи становить 4779,60 грн (а. с. 27).

Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 498450 від 03.12.2019 ОСОБА_1 безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 70 % (а. с. 28, 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно-психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац 2 ч. 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12 липня 2007 року зазначено, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У ст. 194 ГПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно із ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц; п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц; п. 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і відсутніми підстави для його задоволення.

Так, у позовній заяві на обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн зазначено, що під час розгляду справ у судах позивачу завдано моральної шкоди, а саме постійний стрес та ганьба з боку відповідача відобразилося на його стані здоров`я, він постійно нервував та приймав ліки. Однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

У зв`язку з цим слід зазначити, що позивачеві недостатньо заявити у позовній заяві, що він пережив або переживає моральні страждання. Цей факт має бути доведений усіма допустимими засобами доказування (показаннями свідків, довідками із медичних закладів, іншими письмовими доказами тощо). У кожному конкретному випадку наявність моральної шкоди слід доводити належними і допустимими доказами, оскільки не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження.

Усупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України позивач та його представник не надали жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що позивачу завдано моральної шкоди діями відповідача, що між його діями та наслідками (які на думку позивача та його представника полягають у погіршенні стану здоров`я) існує причинно-наслідковий зв`язок.

Додана до позовної заяви медична довідка від 03.12.2019 про встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності - не є належним доказом на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, оскільки інвалідність позивачу встановлено в 2019 році, тобто до початку вищевказаних судових процесів, які згідно з матеріалами справи відбувалися у 2021-2024 роках.

Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача та його представника, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на стрес та ганьбу з боку ОК «АК «Свіча», однак ці обставини не підтверджені жодними доказами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, позивач та його представник не надали суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди і саме в такому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату проведення експертизи, призначеної в межах господарської справи № 927/1045/22, які, як убачається із позовної заяви, представник позивача ототожнює із матеріальними збитками, слід зазначити таке.

Витрати, понесені позивачем у господарській справі № 927/1045/22, є такими, що понесені особою у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді відповідної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Отже, витрати на проведення експертного дослідження не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на проведення експертного дослідження в господарській справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для їх ототожнення зі шкодою (збитками) в розумінні положень чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 925/245/19.

Ураховуючи вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, а саме витрат на проведення експертизи, які були понесені ОСОБА_1 в межах іншої справи, а саме господарської справи № 927/1045/22.

Розглянувши вказану цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, адже обставини, на які посилається позивач та його представник, як на підставу вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Суд вважає позов недоведеним, необґрунтованим і відсутніми підстави для його задоволення.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу до відзиву на позовну заяву додано: договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 16.04.2025, укладений між ФОП ОСОБА_2 , який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва від 13.01.2017 ЧН № 000095, та ОК «АК «Свіча», за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, за плату надавати правову (професійну правничу) допомогу, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити фактично надану правову допомогу; додаткову угоду від 16.04.2025, відповідно до якої адвокат бере на себе зобов`язання надати замовнику правову допомогу у справі № 7401496/25. У додатковій угоді сторони погодили розмір гонорару у сумі 7000,00 грн. При цьому згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 108 від 25.04.2025 ОК «АК «Свіча» сплатило 3500,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 за надання правової допомоги у справі № 740/1496/25 від 16.04.2025.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, п. 268).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОК «АК «Свіча» витрати на правничу допомогу.

Ураховуючи категорію справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання, її складність та значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг, які зводилися до подання відзиву на позовну заяву, суд вважає, що визначений представником відповідача розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, а саме, що позивач має інвалідність ІІ групи, а відповідач є юридичною особою.

Таким чином, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263 - 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого представником адвокатом Ващенко Мариною Олександрівною, до Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Свіча» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Свіча» (вул. Синяківська, 118, м. Ніжин, Чернігівська область; ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко