ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 942/924/21

провадження № 61-17389св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача Литвиненко І. В.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Петрова Є. В., Пророк В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Марківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко Катерини Віталіївни на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Макарова М. О., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Марківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернулася з позовом, в якому просила: визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису від 12 липня 2016 року № 89 про народження ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Біловодськ Біловодського району Луганської області, складеного Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, а саме - вказати у відомостях про батьківство її батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батьківство ОСОБА_5 - виключити; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня винесення рішення і до повноліття дитини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Новопсковський районний суд Луганської області рішенням від 12 листопада 2021 року позов задовольнив.

Визнав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язав внести зміни в актовий запис № 89 про народження ОСОБА_4 , складений Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, вказавши в графі «батько» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню доньку - ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 15 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 листопада 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко К. В. на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2021 року.

Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи у Новопсковському районному суді Луганської області, та подавав заяву від 25 вересня 2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Чернявською І. В. Об`єктивних доказів, що заяву від 25 вересня 2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Чернявською І. В. підписав не відповідач, а інша особа, до суду не надано.

Таким чином, вказані представником ОСОБА_2 підстави для поновлення строку не підтвердились, тому апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Діденко К. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що заяву від 25 вересня 2021 року про визнання позову, подав до суду представник позивача та ОСОБА_2 її не підписував.

Відповідач не був обізнаний про існування цієї справи. ОСОБА_2 в різні періоди, починаючи з 07 листопада 2019 року до 07 червня 2023 року, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 29 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Васильківського районного суду Дніпропетровської області.

18 березня 2025 року матеріали цивільної справи № 942/924/21 надійшла до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 15 травня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Діденко К. В., звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2021 року. Одночасно просив поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частин першої та третьої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Новопсковського районного суду Луганської області на Васильківський районний суд Дніпропетровської області.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2024 року витребував з Васильківського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 942/924/21.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко К. В., на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2021 року залишив без руху до надходження справи з суду першої інстанції.

23 жовтня 2024 року з Васильківського районного суду Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду надійшли в електронному вигляді матеріали цивільної справи Новопсковського районного суду Луганської області № 942/924/21, для розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко К. В., на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2021 року.

З відповіді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року вбачається, що матеріали цивільної справи Новопсковського районного суду Луганської області № 942/924/21 в паперовому вигляді Васильківському районному суду Дніпропетровської області не передавалися (а. с. 48).

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 25 листопада 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко К. В. на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 12 листопада 2021 року.

Апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 був обізнаний про розгляд справи у Новопсковському районному суді Луганської області, та подавав заяву від 25 вересня 2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Чернявською І. В. Об`єктивних доказів, що заяву від 25 вересня 2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Чернявською І. В. підписав не відповідач, а інша особа, до суду не надано.

Таким чином, вказані представником ОСОБА_2 підстави для поновлення строку не підтвердились, тому апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкриті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України з огляду на таке.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право апеляційного оскарження.

Стаття 488 ЦПК України передбачає порядок відновлення втраченого судового провадження, зокрема, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відновлення втраченого судового провадження здійснюється судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, на якій стадії розгляду (в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції) вона перебувала. Якщо необхідно здійснити апеляційний або касаційний розгляд справи, її матеріали після такого відновлення передаються місцевим судом відповідно до суду апеляційної або касаційної інстанції.

Можна зробити висновок, що за правилами розділу X ЦПК України відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 491 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Відновлення втраченого судового провадження є гарантією забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві. Застосування цього процесуального механізму в разі втрати повністю або частково судового провадження забезпечує можливість реалізації усіх складових права на судовий захист, яке не обмежується лише вирішенням справи судом, а охоплює також право на оскарження судового рішення та його виконання.

Враховуючи, що при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача були відсутні матеріалів справи, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, не порушивши питання про відновлення судового провадження. Без відновлення судового провадження вирішення будь-якого процесуального питання є неможливим.

Відповідно до абзацу першого пункту 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що за правилами розділу IX ЦПК у редакції 2004 року (розділу X ЦПК України у редакції 2017 року) відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК у редакції 2004 року) (стаття 491 ЦПК України у редакції 2017 року) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 2-1597/2003.

З огляду на те, що відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у зв`язку з чим апеляційному суду необхідно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, а матеріали справи відсутні, суду апеляційної інстанції необхідно було направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, а передає справу для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Діденко Катерини Віталіївни задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Литвиненко Судді А. І. Грушицький В. М. Ігнатенко Є. В. Петров В. В. Пророк