АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Чернівці

cправа № 727/4066/25

провадження № 22-ц/822/473/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретаря Мостолюк А.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

учасники справи

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Дмитро Вікторович, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2025 року, головуючий у першій інстанції Калмикова Ю.О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., у квітні 2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 174286 грн 16 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Разом із позовом ОСОБА_2 ,. в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В, звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Зазначала, що ОСОБА_3 може самостійно розпорядитися транспортним засобом, за участі якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, до ухвалення рішення у справі, що може утруднити в подальшому виконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Просила вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., в апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та взагалі унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки є підстави вважати, що при отриманні позову ОСОБА_3 здійснить відчуження належного йому транспортного засобу, який був об`єктом дорожньо-транспортної пригоди.

Вважає, що заборона вчинення дій щодо відчуження спірного майна відповідає предмету позову, не зумовлює вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, не перешкоджає ОСОБА_3 у вільному володінні та користуванні власним майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на ненадання доказів відчуження майна та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Водночас суд першої інстанції вважав, що забезпечення позову можливе у межах ціни позову.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним нормам судове рішення не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

На підставі постанови Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 травня 2024 року ОСОБА_3 15 квітня 2024 року о 22 год. 30 хв. по вул.Сторжинецькій,105 м.Чернівці, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter» з номерним знаком НОМЕР_1 , не переконався в безпеці, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого допустив зіткнення із автомобілем «БМВ» з номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 травня 2024 року ОСОБА_3 за фактом вчинення вказаного ДТП визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За висновком судового експерта Юзва С.Г. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за договором з ОСОБА_2 від 26 квітня 2024 року №34/24 вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW ХЗ 2020 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 15 квітня 2024 року становить 357 419,24 грн з ПДВ на складові та матеріали.

На підставі угоди між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 від 13 червня 2024 року про розмір страхового відшкодування сторони дійшли згоди що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 15 квітня 2024 року, складає 142 200 грн, сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 215295975 складає 3200 грн, в розмірі 139000 грн.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 31 березня 2025 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено реєстрацію транспортного засобу марки Volkswagen моделі Transporter 2014 року випуску 26 травня 2022 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

На підставі частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім того, відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) вказала, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2018 по справі №183/5864/17-ц.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Предметом позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 174286 грн 16 коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., посилалася на можливість вчинення ОСОБА_3 відчуження транспортного засобу марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Характер правовідносин між учасниками справи свідчить про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує спір з приводу стягнення майнової та моральної шкоди.

За таких обставин забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 відповідає вимогам про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в сумі 174286 грн 16 коп., моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Д.В., в апеляційній скарзі що незастосування заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 31 березня 2025 року.

З огляду на наведене ОСОБА_3 має можливість здійснити відчуження транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 іншій особі до ухвалення рішення суду.

Виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявно у ОСОБА_3 майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог ОСОБА_2 у разі відсутності у ОСОБА_3 коштів та інших цінностей.

Тому через ризик відчуження ОСОБА_3 транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 іншій особі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Те, що ОСОБА_3 ще не вчинив дії, що свідчать про намір відчужити транспортний засіб, не спростовують наявність у ОСОБА_3 як у одноособового власника можливості вільно розпорядитись майном, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Немає підстав вважати, що застосування запропонованого ОСОБА_2 заходу забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, транспортний засіб залишається в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до ухвалення рішення у справі.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 на порушення норм процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2025 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Дмитро Вікторович, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 квітня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Чепишко Дмитро Вікторович, про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 відчужувати належний йому транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 29 травня 2025 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. М. Литвинюк

О. О. Одинак