Справа № 296/9083/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

представника позивача Войтова О. А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2024 року ТзОВ «НоваПей» через свого представника адвоката Войтова О. А. звернулося до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_1 з 01 грудня 2023 року працював в ТзОВ «НоваПей» на посаді касира пункту надання фінансових послуг філії №14. Посада відповідача передбачала повну матеріальну відповідальність. Під час виконання функцій касира відповідач здійснював касові операції, зокрема, з видачі грошових коштів. В ході службової перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 13 липня 2024 року провів видачу грошових переказів без присутності клієнта ОСОБА_2 на загальну суму 203 151,00 гривень, а також 16 липня 2024 року провів видачу грошових переказів без присутності клієнта ОСОБА_3 на загальну суму 197 193,00 гривень. У ході службового розслідування відповідач надав письмові пояснення та визнав свою вину в привласнені грошових коштів клієнтів. За результатами службової перевірки претензії отримувачів грошових переказів ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) були задоволені шляхом виплати їм грошових коштів в загальному розмірі 400 344 гривень. Після здійснення ТзОВ «НоваПей» вказаних виплат ОСОБА_1 сплатив на користь позивача привласнені кошти клієнтів на загальну суму 400 344 гривень. Разом з тим, при виплаті клієнтам грошових коштів в якості відшкодування шкоди ТзОВ «НоваПей» виступає податковим агентом при виплаті оподатковуваного доходу платника податку та зобов`язане сплатити на користь бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Позивач сплатив вказані податки та збори, що призвело до збитків ТзОВ «НоваПей» у розмірі 96 977,73 гривень. 22 липня 2024 року ОСОБА_1 звільнений з роботи в ТзОВ «НоваПей» у зв`язку з втратою довір`я. Після звільнення відповідач в повному обсязі не відшкодував завдану ним матеріальну шкоду роботодавцю. Розмір завданої шкоди становить 96 977,73 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з ТзОВ «НоваПей», ніс повну матеріальну відповідальність. Відповідач порушив свої посадові обов`язки, оформивши видачу грошових коштів без присутності клієнтів та привласнивши таким чином ці кошти. При виплаті клієнтам вказаних коштів ТзОВ «НоваПей» було змушене нести додаткові витрати на сплату необхідних податків та зборів (в якості податкового агента). Вказані додаткові витрати є наслідком протиправних дій ОСОБА_1 , який зобов`язаний їх відшкодувати.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «НоваПей» матеріальну шкоду (збитки) в розмірі 96 977,73 гривень та судові витрати в справі, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

25 грудня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, відповідач зазначає, що підстав для сплати штрафів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не було, оскільки документально не підтверджено неналежне надання платіжною установою послуг отримувачам коштів. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали свої грошові перекази, що підтверджується видатковими касовими ордерами, не в якості відшкодування збитків, а саме в якості виплати грошового переказу. А тому, підстав для застосування п. 6.3.2 публічного договору (оферти) на переказ та для розрахунку штрафів. За відсутності підстав для виплати штрафів відсутні й підстав для сплати податків і зборів. Враховуючи наведене, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

30 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив. На спростування аргументів відзиву представник позивача зазначає, що оскільки після привласнення відповідачем грошових переказів у програмному забезпеченні вони обліковуються як виплачені, повторна видача таких коштів в якості переказу (з оформленням відповідних платіжних інструкцій) неможлива. Відповідно до вимог Податкового кодексу України, виплата клієнту Товариства фактично неотриманого ним грошового переказу (відшкодування збитків) та штрафу від фінансової установи є його (клієнта) оподатковуваним доходом. Суми коштів, які фінансова установа сплачує отримувачу в якості відшкодування збитків та штрафу, перераховуються фінансовою установою на користь отримувача, за вирахуванням сум податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством. Таким чином, позивач, розрахувавшись з клієнтами, поніс додаткові витрати з вини відповідача.

Ухвалою суду від 16 січня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 19 лютого 2025 року суд постановив повернутись до стадії підготовчого провадження у цій справі та витребувати в ТзОВ «НоваПей» належним чином завірені докази нарахування та виплати штрафу ОСОБА_4 у розмірі 49 210,49 гривень, нарахування та виплати штрафу ОСОБА_3 в розмірі 47 767,24 гривень.

27 лютого 2025 року на виконання вищевказаної ухвали суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення з відповідними письмовими доказами.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Войтович О. А., беручи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, вимоги позову підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що внаслідок неправомірних дій відповідача, який привласнив кошти клієнтів, ТзОВ «НоваПей» понесло збитки. Розмір таких збитків складається із сум податків та зборів, які позивач сплатив на користь державного бюджету, виступаючи податковим агентом при виплаті клієнтам неотриманих ними з вини відповідача грошових коштів. Фактично виплата ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошових коштів відбулось в якості відшкодування шкоди, яка складається з суми неотриманого грошового переказу та штрафу. Суми коштів, які фінансова установа оплачує отримувачу в якості відшкодування збитків, перераховується фінансовою установою на користь отримувача за вирахуванням сум податків і зборів, передбачених законодавством. Розмір штрафу фактично дорівнює сумі податків та зборів, які позивач зобов`язаний сплатити. Тож, сума грошового переказу та штрафу за відрахуванням ПДФО та військового збору дорівнює сумі грошового переказу.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Адресована відповідачу судова повістка повернулась на адресу суду неврученою з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Суд ураховує, що відповідачу достовірно відомо про розгляд цієї справи судом, він висловив свою позицію у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення за відсутності відповідача.

Після закінчення з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами та після судових дебатів, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та його проголошення 30 травня 2025 року о 10 год. 30 хв.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТзОВ «НоваПей» на посаду касира пункту надання фінансових послуг філії № 14 ТзОВ «НоваПей» з 01 грудня 2023 року по 31 січня 2024 року на умовах строкового договору, у зв`язку з сімейними обставинами, на основне місце роботи на умовах підсумованого робочого часу, з погодинною оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з режимом роботи на умовах повного робочого часу. Наведене підтверджено копією витягу з наказу роботодавця ТзОВ «НоваПей» № 3556-к від 30 листопада 2023 року (а. с. 10).

Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який укладений між ТОВ «НоваПей» та працівником ОСОБА_1 , останній, що займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із збереженням, обробкою, продажем, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному чинним законодавством України порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (а. с. 11).

Також установлено, що ОСОБА_1 01 грудня 2023 року ознайомлений роботодавцем з посадовою інструкцією касира пункту видачі фінансових послуг філії № 14, яка затверджена наказом № 972 від 19 червня 2023 року (а. с. 13-20).

Під час виконання функцій касира ОСОБА_1 здійснював касові операції, зокрема, з видачі грошових коштів в пункті надання фінансових послуг № 06125 ( АДРЕСА_1 ).

За даними програмного забезпечення ТзОВ «НоваПей» відповідач 13 липня 2024 року виплатив грошовий переказ клієнту ОСОБА_4 на загальну суму 203 151 гривень та 16 липня 2024 року виплатив грошовий переказ клієнту ОСОБА_3 на загальну суму 197 193 гривень (а. с. 32-41).

Висновком службової перевірки ТзОВ «НоваПей» від 17 липня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 провів видачу грошових переказів без присутності клієнтів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Вироком Богунського районного суду міста Житомира від 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Вищевказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 , виконуючи свої посадові обов`язки, 13 липня 2024 року здійснив видачу грошового переказу без присутності клієнта ОСОБА_4 на загальну суму 203 151 гривень, а також 16 липня 2024 року здійснив виплату грошового переказу без присутності клієнта ОСОБА_3 на загальну суму 197 193 гривень.

Суд установив, що ТзОВ «НоваПей» отримало претензії від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про неотримання вказаних грошових коштів.

За змістом п.п. 6.3.2. та 6.3.3. п. 6.3. Оферти на переказ (договору), що діяла з 13 червня 2022 року та розміщена на офіційному сайті ТзОВ «НоваПей», у разі неналежного надання фінансовою установою послуг з переказу коштів отримувачу, якщо таке ненадання послуг з переказу коштів зумовлено виною фінансової установи /її працівників фінансова установа сплачує на користь отримувача штраф у розмірі, який розраховується формулою: СШ=СП*1,242236-СП: де СШ- сума штрафу; 1,242236 підвищувальний коефіцієнт до суми фактично неотриманого переказу: СП сума фактично не отриманого переказу. Суми коштів, які фінансова установа оплачує отримувачу в якості відшкодування збитків та або/штрафую, перераховується фінансовою установою на користь отримувача за вирахуванням сум податків. зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Таким чином, з вини відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було надано послуг з переказу коштів відповідно в сумах 203 151 гривень та 197 193 гривень.

Копією видаткового касового ордеру від 19 липня 2024 року підтверджується, що ТзОВ «НоваПей» виплатило ОСОБА_4 203 151 гривень грошового переказу. Згідно з копією видаткового касового ордеру від 23 липня 2024 року ТзОВ «НоваПей» виплатило ОСОБА_3 197 193 гривень грошового переказу.

З врахуванням положень п.п. 6.3.2. та 6.3.3. п. 6.3. Оферти на переказ (договору) при виплаті грошових коштів на користь клієнтів ТзОВ «НоваПей» як податковий агент при виплаті додаткового блага заплатило податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що підтверджено відповідними платіжними інструкціями № 54 від 19 липня 2024 року (а. с. 50), № 55 від 19 липня 2024 року (а. с. 51), № ПФ108594 від 23 липня 2024 року (а. с. 52), № ПФ108599 від 23 липня 2024 року (а. с. 53) на загальну суму 96 977,72 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни (ст. 139 КЗпП України).

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Пунктом 2 статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Згідно з частиною першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, організації, установі шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків, за наявності порушення працівником трудових обов`язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідач при виконанні трудових обов`язків, будучи особою, яка несе повну матеріальну відповідальність, вчинив злочин, привласнивши грошові кошти, які підлягали виплаті клієнтам позивача. Саме внаслідок неправомірних дій відповідача ТзОВ «НоваПей» понесло збитки, зокрема, сплатило на користь бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір в загальному розмірі 96 977,73 гривень.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження неналежного надання позивачем послуг отримувачам коштів. Суд відхиляє такі аргументи відповідача та зазначає, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження того, що клієнт ТзОВ «НоваПей» ОСОБА_4 13 липня 2024 року не отримав грошових переказів на загальну суму 203 151,00 гривень, а клієнт ОСОБА_3 16 липня 2024 року не отримав грошових на загальну суму 197 193, 00 гривень. ОСОБА_1 оформив видачу вищевказаних грошових переказів без присутності клієнтів та привласнив ці кошти. Вина відповідача у привласненні коштів на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки встановлена вироком суду, який набрав законної сили.

Досліджені судом письмові докази беззаперечно підтверджують, що ТзОВ «НоваПей» надало клієнтам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 послуги з переказу грошових коштів неналежної якості, внаслідок протиправних дій працівника ОСОБА_1 .

Суд погоджується з поясненнями представника позивача про те, що один і той самий грошовий переказ не може бути виплачений двічі. Оскільки ОСОБА_1 вже оформив виплату грошових переказів 13 липня 2024 року та 16 липня 2024 року, то ті самі грошові перекази не можуть бути виплачені повторно. Також суд ураховує, що ТзОВ «НоваПей» отримало письмові претензії клієнтів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому виплата цим клієнтам коштів могла відбутись лише в якості відшкодування шкоди, а не в якості грошових переказів.

Суд, надаючи оцінку доказам, повинен з`ясувати дійсну правову природу правовідносин. Незалежно від найменування документа суд зобов`язаний надати йому правову оцінку, в тому числі, в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Та обставина, що у видаткових касових ордерах від 19 липня 2024 року та від 23 липня 2024 року підставою виплати коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначено «грошовий переказ» не може стати єдиною формальною підставою для висновку про надання позивачем вказаним клієнтам фінансових послуг належної якості та відсутності обов`язку сплатити податки та збори, що передбачені законом.

Також суд ураховує, що розмір відшкодування клієнту позивача складається з суми неотриманого грошового переказу та штрафу. Разом з тим, сума грошового переказу та штрафу за відрахуванням ПДФО та військового збору дорівнює сумі грошового переказу. З наведеного слідує, що розмір відшкодування, яке фактично отримує клієнт, дорівнює сумі грошового переказу. А тому, незалежно від назви підстави виплати (грошовий переказ чи відшкодування шкоди) фактично клієнт отримує один і той самий розмір коштів.

Крім того, досліджені судом копії платіжних документів достовірно підтверджують сплату позивачем податків та зборів на загальну суму 96 977,73 гривень.

Ураховуючи вищенаведене, суд установив, що в ТзОВ «НоваПей» дійсно виникло зобов`язання щодо відшкодування шкоди клієнтам, які з вини відповідача не отримали свої грошові перекази. Таке зобов`язання ТзОВ «НоваПей» належним чином виконало, внаслідок чого понесло збитки в розмірі 96 977,73 гривень. Також суд установив наявність прямого причинного зв`язку між понесеними позивачем збитками та протиправною поведінкою відповідача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд ураховує, що відповідач, заперечуючи вимоги позову, не надав доказів на спростування вищевказаних висновків суду, клопотань про витребування та дослідження додаткових доказів не заявляв.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «НоваПей» 96 977,73 гривень на відшкодування шкоди, завданої працівником.

Розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

Суд установив, що 01 липня 2020 року між адвокатом Войтовим О. А. ТзОВ «Пост Фінанс» (21 січня 2021 року змінено на ТзОВ «НоваПей») укладено договір про надання правової допомоги (далі по тексту - Договір). Предметом цього договору є надання адвокатом замовнику правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. Розмір оплати наданих адвокатом послуг, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною позивача надано протокол узгодження вартості послуг № 53 від 25 липня 2024 року, відповідно до якого адвокат Войтов О. А. надав позивачу такі послуги на виконання Договору: надання правової консультації, визначення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини 3000 гривень; збір доказів, ознайомлення з особовою справою працівника 3000 гривень; підготовка та подання до суду позову, необхідних клопотань 4000 гривень. Погоджений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката 10 000 гривень. Також сторони Договору домовились, що вартість адвокатських послуг оплачується замовником через 5 календарних днів з моменту набрання чинності судовим рішенням у цій справі.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року в справі №275/150/22 зазначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Відтак, суд ураховує відсутність заяви відповідача про зменшення судових витрат позивача на професійну правничу допомогу та вважає, що заявлений до стягнення позивачем розмір правничої допомоги є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи та з обсягом проведеної адвокатом роботою.

Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які понесло ТзОВ «НоваПей» є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Суд, установив, що ТзОВ «НоваПей», звертаючись до суду з цим позовом, сплатило судовий збір в розмірі 3 028,00 гривень.

Тож, на підставі п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та 3028 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» 96 977 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 73 копійки на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору та 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей», код в , адреса: м. Київ, Столичне шосе, 103, офіс 1304;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 30 травня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК