Справа № 466/2002/23 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/2532/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю представника позивачки ОСОБА_1 -адвоката Васіва Ю.М., представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Туркас О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/2002/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Васіва Юрія Михайловича на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни,- про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини

в с т а н о в и в:

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою з врахуванням уточнень якої просить:

- визнати недійним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 28.02.2020 року ОСОБА_2 , зареєстроване приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. за №270;

-виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності/довірчої власності: 35721499, зареєстрований 28.02.2020 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна житловий будинок, загальна площа 352,4 кв.м, житлова площа 182,7 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної спільної часткової власності у розмірі 1/3 частки ОСОБА_2 ;

-визначити ОСОБА_1 додатковий строк 5 місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батьку ОСОБА_4 належав житловий будинок загальною площею 194,1 кв.м та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Батько подарував їй та сестрі ОСОБА_3 по 1/3 частині вказаного будинку із господарськими будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Після його смерті відповідач отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину будинку загальною площею 352,4 кв.м.

Стверджує, що загальна площа будинку збільшилася за рахунок добудови, яку проводила вона разом із своїм чоловіком. Окрім того, вважає, що вона фактично прийняла обов`язкову частку у спадщині, оскільки проживає та зареєстрована з 07.06.1976 року у вказаному будинку, а також має другу групу інвалідності з 09.12.2011 року.

В обґрунтування пропущення строку для звернення із заявою про прийняття спадщини покликається на те, що на момент смерті батька вона вже хворіла та хворіє зараз, має другу групу інвалідності з 09.12.2011 року, а також вважала, що прийняла спадщину як повнолітня непрацездатна дочка померлого.Вважає Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на прізвище ОСОБА_2 таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності, визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 -адвокат Васів Ю.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що розбудову своєї частки будинку здійснювала винятково позивачка із своїм чоловіком, натомість, відповідач в обхід установленої законом процедури легалізувала самочинну добудову до будинку, яка здійснена позивачкою. Звертає увагу, що спадкодавцю належало 64,7 кв.м житлової площі у будинку, однак відповідачка отримала у спадок 1/3 частину будинку житловою площею 182,7 кв.м. використавши довідку №2/14147 видану ОКП ЛОР БТІ від 22.11.2019 року, що замовила відповідачка без погодження зі співвласниками будинку, якою власне і було легалізоване самочинне будівництво. Зауважує, що будівництво новостворених приміщень остаточно не завершено і їх належним чином не здано в експлуатацію. Суд першої інстанції неправильно оцінив надані позивачкою докази, неправильно оцінені та перекручені пояснення свідків. Судом не враховано, що для оформлення спадщини відповідачка надала технічний паспорт від 19.12.2019 року виготовлений на її замовлення, який не відповідає дійсності, оскільки в ньому зазначені неправдиві відомості. Зазначає, що якщо співвласник житлового будинку здійснив добудову без згоди інших співвласників, він набуває право власності на таку добудову, якщо це не порушує прав інших співвласників. Разом з тим, завдяки маніпуляціям з технічною документацією відповідачкою, новостворені позивачкою приміщення увійшли в склад спільної власності.

Зазначає, що суд не в повному обсязі дослідив питання обов`язкової частки ОСОБА_1 в спадщині ОСОБА_4 . Судом не враховано, що при оформленні спадщини допущено ряд помилок, зокрема, у заяві про прийняття спадщини зазначено, що встановлено особу ОСОБА_5 , однак такого спадкоємця не було, в спадковій справі відсутня довідка про зареєстрованих осіб у будинку, нотаріус не з`ясувала наявність інших спадкоємців та чи мають вони право на обов`язкову частку, врахувала сумнівну довідку видану БТІ №2/14147. Зазначені обставини свідчать про недійсність свідоцтва про право на спадщину. Стверджує, що суд безпідставно відмовив позивачці у наданні додаткового строку для прийняття спадщини, не врахувавши докази, які підтверджують те, що станом на момент смерті спадкодавця позивач важко хворіла, вона є особою з інвалідністю ІІ групи, а захворювання не дозволяє їй виходити за межі господарства. Звертає увагу, що постійно проживала за місцем відкриття спадщини та вважала, що прийняла спадщину, оскільки мала право на обов`язкову частку. Про наявність свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо лише в жовтні 2023 року, коли вона ознайомилась із спадковою справою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

29.09.2024 року представником відповідачки ОСОБА_2 -адвокатом Туркас О.І. надіслано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначає, що рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.07.2024 року є законним, обґрунтованим. Відповідачка ОСОБА_2 правомірно успадкувала 1/3 частину житлового будинку у АДРЕСА_1 загальною площею 352,4 кв.м, житловою площею 182,7 кв.м.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів про добудову до житлового будинку саме її сім`єю, тому видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2020 року, реєстрація права власності на майно здійснено приватним нотаріусом Жовківського РНО Львівської області Кобзар Л.В. правомірно.

Вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про визначення позивачці ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини та обов`язкової частки у спадковому майні. Просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Васіва Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 -адвоката Туркас О.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 4 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Матеріалами справи та судом встановлено, що житловий будинок на АДРЕСА_1 загальною площею 194,1 кв.м разом із господарськими будівлями та спорудами належав ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Шевченківським райвиконкомом м.Львова 24.02.1986 року та зареєстрованого у ЛМБТІ 25.02.1986 року за реєстраційним номером №7622 ( а.с. 42 т.1).

Відповідно до Договору дарування від 17.07.1986 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по 1/3 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Після реєстрації шлюбу 19.09.1986 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_1 , що стверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 19.09.1986 року Палацом урочистих подій м.Львова, актовий запис № 3294 (а.с.14 т.1).

Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019 року № 2/14147, Технічного паспорта від 19.12.2019 року, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 19.12.2019 року вбачається, що станом на 29.12.2012 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 по 1/3 частині і складається з десяти житлових кімнат, трьох кухонь загальною площею 352,4 кв.м, житловою площею 182,7 кв.м. Зміна житлової площі з 84,4 кв.м до 182,7 кв.м в результаті прибудови: літ.»А*-1», житлової прибудови «літ.А**-2», тамбурів: літ «а**-1», літ. «а-1» та мансарди «Мс», які здійснені до 1992 року і згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» затвердженого Наказом Держбуду України 10.07.2001 р.№ 582/5773 (із змінами та доповненнями) не підлягають здачі в експлуатацію (а.с.31-39).

03.02.2011 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Львівської області Юзва Н.Б., реєстровий номер №365, згідно якого він заповів ОСОБА_2 1/3 частину належного йому житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.123 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 10.10.2017 року Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області (а.с. 20).

27.03.2018 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Жовківського РНО Львівської області Кобзар Л.В. про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.121 т.1).

28.02.2020 року приватним нотаріусом Жовківського РНО Львівської області Кобзар Л.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.139 т.1).

Спадщина, на яку видано Свідоцтво складається із 1/3 ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається із десяти кімнат житловою площею 182,7 кв.м, трьох кухонь, загальна площа 352,4 кв.м. При будинку є літня кухня літ. «Б-2» з прибудовою літ «Б-1».

На підставі вищевказаного Свідоцтва за ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 352,4 кв.м, житловою площею 182,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 323256321, сформованого 17.02.2023 року. ( а.с. 139 т.1).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 оскаржуючи рішення суду першої інстанції, вважає, що порушені її права як спадкоємця, оскільки судом не враховано її право на обов`язкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_4 та вважає порушеними її право власності на самочинно недобудований об`єкт, який є її особистим майном та не входить у спадкову масу.

Відмовляючи позивачці ОСОБА_1 у задоволенні її позову в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд першої інстанції прописав, що позивачкою не доведено, що вона вкладала кошти у будівництво новоствореного об`єкта добудови, а відповідно до технічного паспорта від 19.12.2019 року, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в експлікації вказана площа 352,4 кв.м; у розділі: характеристики будинку садибного типу у графі «рік спорудження/реконструкції» вказані роки здійснення забудов 1965-1992р.р. ОСОБА_1 не оскаржувала дії ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019 р.№2/14147, технічний паспорт від 22.11.2019 р. на підставі яких видано свідоцтво про право на спадщину є чинними.

З висновками суду першої інстанції у зазначеній частині позовних вимог суд апеляційної інстанції не погоджується.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України ( далі по тексту ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.1617 ЦК України). За змістом ч.1,3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 10.10.2017 року спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 14 у Зашківській сільській раді Жовківського району Львівської області. (а.с.122).

03.02.2011року ОСОБА_4 склав заповіт на належну йому 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 на відповідачку ОСОБА_2 (а.с.123).

Відповідно до глави 10 розділ 4 пункт 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24 лютого 1986 року спадкодавцю ОСОБА_4 належав житловий будинок у АДРЕСА_1 (а.с.134 т.1).

Відповідно до Договору дарування від 17.07.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Ленишин І.М. за реєстровим номером 2-2218, ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 прийняли в дар по 1/3 частині кожна житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці розміром 500 кв.м та складається в цілому з шести кімнат житловою площею 84,40 кв.м та двох кухонь. До будинку відносяться господарські будівлі: сарай, погреб, туалет, гараж.

Ця частина будинку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Шевченківським райвиконкомом м.Львова 24.02.1986 року, зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за №7622 (а.с.15-17 т.1зворот, 134 т.1 зворот).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2020 року реєстровий номер 270, відповідачка ОСОБА_2 отримала по заповіту після смерті діда ОСОБА_4 1/3 ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , що в цілому складається із десяти кімнат житловою площею 182,7 кв.м., трьох кухонь. Загальна площа 352,4 кв.м. При будинку є літня кухня літ. «Б-2» з прибудовою літ. «Б-1».( а.с.139 т.1)

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано приватним нотаріусом Жовківського РНО Львівської області Кобзар Л.В. на підставі Технічного паспорту від 22.11.2019 року та Довідки ЛОР ОКП «БТУ та ЕО» у яку зараховано самочинне будівництво, яке не оформлене у встановленому законом порядку, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася до 352,4 кв. м. замість 194,1 кв. м, житлова площа збільшилася до 182, 7 кв.м замість 84,4 кв.м..

Зазначений Технічний паспорт та Довідка від 22.11.2019 року не відповідають Технічному паспорту та Довідці від 11.12.2018 року, суперечать правовстановлюючому документу, яким є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відмовляючи позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виключення запису про право власності на прізвище ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.69 Закону України «Про нотаріат», п.4.15 розділу 4 глави10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України від 22.02.2012 року № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

В той же час, суд належно не дослідивши докази, надані позивачкою ОСОБА_1 , дійшов висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що добудова до спірного будинку проведена саме нею та її чоловіком ОСОБА_7 та за їх особисті кошти.

Судом не взято до уваги та не враховано, що при житті ОСОБА_4 надавав заяву 30.01.95 року на ім`я голови Шевченківської РА п. ОСОБА_8 , якою надав згоду ОСОБА_1 на добудову будинку по АДРЕСА_1 (а.с.41 т.1).

Аналогічну заяву надавала інший співвласник будинку, третя особа по справі, ОСОБА_3 (а.с.40 т.1).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачка ОСОБА_2 , не довівши узаконення самочинного будівництва, надала нотаріусу довідку № 2/14147 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.11.2019 року та Технічний паспорт за 22.11.2019 року, який виписаний на прізвище позивачки без її замовлення та обстеження будівель, отримала свідоцтво про право на спадщину із врахуванням самочинного будівництва.

Добудова до будинку проводилася в період з 1994 року поетапно та на даний час не здана в експлуатацію. За рахунок самочинної добудови, яка проводилася за кошти позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка, фактично збільшилася частка ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності. Про те, що саме позивачкою проводилася добудова до її частини житлового будинку підтверджується постановою № 3/14 від 02.02.1995 року відповідно до якої ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.97 КУпАП у вигляді штрафу 600 000 за самовільну добудову трьох кімнат, кухні, коридору ( а.с.6 т.2).

На а.с.4-28 т.2 знаходиться квитанція від 03.02.1995 року про оплату штрафу в сумі 600 000 за здійснену самовільну добудову, квитанція до прихідного касового ордера № 380495/500 від 29.05.1995 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 700 від 15.03.1994 року про купівлю будівельних матеріалів; квитанція до прибуткового касового ордера №107 про купівлю м/блоків МЗ 10 від 14.03.1994; накладна № 251 від 18.04.1994 року про купівлю ОСОБА_7 шлакоблоків в кількості 15 кубометрів; квитанція серія ДМП 010929 від 26.01.1995 року виписана на Ходаківську за інвентаризаційні роботи по АДРЕСА_1 ; протокол №1 від 01.6.1995 року виміру опори заземлених пристроїв по АДРЕСА_1 , об`єкт, замовник п. ОСОБА_7 , протокол №2 від 01.06.1995 року виміру опору ізоляції електромережі і струмоприймальників АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_7 , акт обстеження електрообладнання житлового будинку від 01.06.1995 року по АДРЕСА_1 в присутності ОСОБА_7 , дозвіл від 06.10.1994 на підключення потужності по АДРЕСА_1 , виданий ОСОБА_7 , заповіт ОСОБА_4 від 09.08.2005 року, договір № 10-09/371 від 17.09.2010 року купівлі-продажу вікон та дверей із ПВХ- профілів білого кольору ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції прийняв зазначені докази, оглядав їх, допитав свідків, надавав оцінку зібраним доказам, однак, ухвалюючи рішення вважав, що позивачкою не надано доказів про оплату та не доведено, що добудова проведена за її кошти. В той же час відповідачкою ОСОБА_2 не надано жодних доказів участі у самочинній добудові, однак суд визнав самочинну добудову спільною сумісною власністю з чим колегія суддів не погоджується.

З долученого до справи висновку будівельно-технічного дослідження № 16-24Д від 24.01.2025 року, проведеного судовим експертом Качайло Б.В., досліджено надані позивачкою ОСОБА_1 документи щодо добудови, співставлено із проведеною добудовою, розрахунками будівельних матеріалів, їх якості, кількості, технічними характеристиками та порівняно із даними Технічного паспорта 2018 року та Технічного паспорта 2019 року добудову та матеріали із яких таку проведено, що відповідає доказам, які надані позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3ст.357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Згідно ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхні права. Така добудова ( прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників (ч.5 ст.357 ЦК України).

Однак, незважаючи на те, що позивачкою ОСОБА_1 надано достатні, належні та допустимі докази про проведення нею добудови саме до її частини житлового будинку та збільшення такої у її площі, однак будівництво є самочинним, не прийнятим в експлуатацію, на таке не видано правовстановлюючий документ, відтак нотаріус при видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вправі була приймати до уваги Технічний паспорт та довідку від 22.11.2019 року № 2/14147, що суперечить чинному законодавству, а виходити із рішення № 199 від 24.04.1984 року Шевченківської районної Ради народних депутатів м.Львова, де у 1984-1985 роках за рахунок реконструкції житлового будинку побудови 1965 року, житлова площа збільшилася до 84,4 кв.м, загальна площа-194 кв.м. Зазначена площа будинку була актуальною як на день дарування так і на день складення заповіту ОСОБА_4 та отримання свідоцтва про спадщину за заповітом ОСОБА_2 , де ідеальні 1/3 частки кожного з трьох співвласників відповідали 64,6 кв.м загальної площі.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 288/1718/19 Верховний Суд зазначив, що самочинне будівництво не може входити до складу спадщини. Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування ( аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 347/2273/17, у постанові від 17 квітня 2025 року у справі № 466/5304/21.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відтак, суд апеляційної інстанції визнає недійсним та скасовує свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.02.2020 року №270 на прізвище ОСОБА_2 , видане та зареєстроване приватним нотаріусом Жовківського РНО Львівської області Кобзар Л.В.

Визнання зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та його скасування є підставою для виключення запису про право власності у Реєстрі речових прав на прізвище ОСОБА_2 та не потребує додаткової аргументації судом та припису для державного реєстратора.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Кодексу, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України ( у випадку передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині фактичного прийняття ОСОБА_1 обов`язкової частки у спадковому майні померлого ОСОБА_4 , колегія суддів не погоджується та вважає, що права ОСОБА_1 як спадкоємця не порушені.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_4 , батько позивачки ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №14 у Зашківській сільській раді Жовківського району Львівської області. Місце смерті с.Завадів Жовківського району Львівської області (а.с.122).

Шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1270 закінчився 07 квітня 2021 року.

03.02.2011 року ОСОБА_4 склав заповіт на належну йому 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 . (а.с.123 т.1).

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину позивачка ОСОБА_1 звернулася 27 листопада 2023 року, тобто через 6 років 1 місяць 20 днів (а.с.175 т.1).

У заяві зазначила, що на день смерті батька була непрацездатною ( інвалідність ІІ групи), відповідно до ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із встановлених обставин та матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 на час смерті батька ОСОБА_4 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 при житті був зареєстрований та проживав і помер у АДРЕСА_2 . Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 видане Зашківською сільською радою Жовківського району Львівської області.

Враховуючи наведене, суд не вважає можливим визначати додатковий строк для прийняття спадщини позивачці ОСОБА_1 , оскільки у шестимісячний строк для прийняття спадщини вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини, факт спільного проживання і фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 позивачкою не доведено. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини 1 ст.1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такі висновки Верховного Суду зроблені у постанові від 17.02.2022р. по справі №953/15603/20, у постанові від 20.09.2023 по справі № 638/16540/20 та прописано, що «вирішуючи питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій».

Встановлено, що згідно довідки МСЕК серія 10ААА № 846730 від 09.12.2011 року інвалідність другої групи внаслідок загального захворювання позивачці встановлена у 2011 році ( а.с.146 т.1).

Згідно доданої Інформаційної довідки за 2018р, заяви в органи Держгерокадастру від 02.12.2019 року встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вчиняла дії, звертаючись до державних органів, в нотаріат з приводу набуття, поділу нерухомого майна. ( а.с.182-187 т.1).

Відмовляючи позивачці у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив із зібраних доказів, прийняв законне рішення, яке колегія суддів вважає обґрунтованим в цій частині.

Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині не спростовують висновків суду.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1,2; 375; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Васів Юрія Михайловича

задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любові Вікторівни про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виключення запису про право власності- скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким такі позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.02.2020 року №270 на прізвище ОСОБА_2 , видане та зареєстроване приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л.В.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 травня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: С.М.Бойко

А.В.Ніткевич