ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/853/25; 22-ц/821/899/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1596/24 Категорія: 307020000 Побережна Н.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Кофанової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2025 року та на додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Матусівська сільська рада, секретар Матусівської сільської ради Рак Н.П., Шполянська державна нотаріальна контора, про застосування наслідків нікчемності заповіту шляхом виключення з реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування та виключення із Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що заповіт посвідчений секретарем Матусівської сільської ради Рак Наталії Петрівни, яка не мала повноважень на його посвідчення, так як рішення Матусівської сільської ради від 30.11.2020 №49 передбачає повноваження секретаря сільської ради складати та засвідчувати нотаріальні дії, тоді як законодавством надаються повноваження щодо посвідчення заповітів (нотаріальних дій). Зважаючи на відсутність у секретаря Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Рак Н.П. повноважень посвідчувати спірний заповіт від 28.10.2021, такий заповіт є нікчемним в силу ч.1 ст. 1257 ЦК України, через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, та є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд застосувати наслідки недійсності нікчемного заповіту, виключивши із реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області запис про реєстрацію заповіту, складеного 28.10.2021 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Рак Наталією Петрівною 28.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за №116;

виключити із Спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту, складеного 28.10.2021 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Матусівської сільської, ради Звенигородського району Черкаської області Рак Наталією Петрівною 28.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за №116 в Спадковому реєстрі №68949185, та стягнути судовий збір і витрати на правову допомогу.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оспорюваний заповіт підписаний ОСОБА_3 , що свідчить про те, що волевиявлення спадкодавця було вільним, відсутні докази про відсутність у ОСОБА_3 цивільної дієздатності на момент складання заповіту та відсутні докази порушення щодо форми та посвідчення заповіту, а відтак позивач не довів наявності підстав встановлення нікчемності заповіту.

Додатковим рішенням суду від 03 березня 2025 року задоволено частково заяву представника відповідача адвоката Хмельницької Л.М. про стягнення судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисячі гривень).

Ухвалюючи додаткове судове рішення суд першої інстанції врахував критерій складності позову, який містить дві позовні вимоги, які є взаємопов`язаними між собою, а також з позиції пропорційності і розумності розміру витрат на правову допомогу, дійшов висновку, що стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. відповідатиме зазначеним вище вимогам.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку, посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з невідповідності висновків суду встановленим обставинам у справі, з порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила їх скасувати, та ухвалити нове судове рішення по суті спору, яким задовольнити позов, а заяву про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що до повноважень секретаря сільської ради відноситься засвідчення нотаріальних дій, які в свою чергу до вимог статті 37 Закону України «Про нотаріат» полягають у засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, а також засвідчення справжності підпису на документах. Таким чином, вважає, що секретар Матусівської сільської ради Рак Н.П. в обсягах покладених на неї обов`язків, не наділена повноваженнями на посвідчення заповітів.

В частині оскарження додаткового судового рішення вказує, що не отримувала від сторони відповідача заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, що є підставою для залишення такої заяви без розгляду.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення по суті спору відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 26.12.1968 зроблений запис № 105. Батьками записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.02.2022 виданого повторно Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 виданого 12.11.2021 виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.11.2021 складено відповідний актовий запис №50 (т. 1 а.с.11).

ОСОБА_3 28.10.2021 склав заповіт, посвідчений секретарем Матусівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Рак Наталією Петрівною, зареєстрований в реєстрі за №116, згідно змісту якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалося, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що я за законом матиму право і що буде належати на час смерті, заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (т. 1 а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа у спадковому реєстрі № 68949185, номер у нотаріуса 6/2022, місце заведення: Шполянська державна нотаріальна контора, Черкаська область, Шполянський район, м. Шпола, вул. Європейська, 1-б; спадкодавець: ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68018319 від 05.01.2022, (т. 1 а.с. 35).

За змістом Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68018056 від 05.01.2022 виданої Шполянською державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту: ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у спадковому реєстрі інформація відсутня (т. 1 а.с. 35).

Відповідно до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68018081 від 05.01.2022 виданої Шполянською державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту: ОСОБА_3 , 1968 року народження наявна така інформація: Заповіт, номер у спадковому реєстрі 59325971, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер в реєстрі 1521, місце посвідчення: Черкаська обл., Звенигородський район, Приватний нотаріус Горбач В.П., стан чинний, заповідач ОСОБА_3 . Дата реєстрації 05.08.2016, реєстратор - Приватний нотаріус Горба В.П. Заповіт, номер у спадковому реєстрі 68753142, дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце посвідчення: Черкаська обл., Матусівська сільська рада Шполянського району, стан чинний, номер в реєстрі 116, заповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 30.11.2021. Реєстратор Черкаська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» (т. 1 а.с. 36).

ОСОБА_2 звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (заява №13 від 05.01.2022 у спадковій справі №6/2022, яка адресована до Шполянської державної нотаріальної контори) (т. 1 а.с. 37).

ОСОБА_1 також звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується заявою №34 від 15.01.2022 у спадковій справі №6/2022, яка адресована до Шполянської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 38).

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 27.03.2024 у справі №710/901/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Матусівська сільська рала Черкаської області, Шполянська державна нотаріальна контора Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом виключення з реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування та виключення із Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту - у задоволенні позову відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.07.2024 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сененко Катерини Володимирівни залишено без задоволення; рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27.03.2024 залишено без змін. (т. 1 а.с.225-234).

ОСОБА_6 була обрана на посаду секретаря Матусівської сільської ради на підставі рішення Матусівської сільської ради від 20.11.2020 №1-3/VІІІ «Про обрання секретаря Матусівської сільської ради» (т. 1 а.с.16).

Рішенням Матусівської сільської ради від 20.11.2020 №1-6/VІІІ «Про утворення виконавчого комітету Матусівської сільської ради та визначення його чисельності» утворений виконавчий комітет та функції секретаря виконавчого комітету покладені на секретаря сільської ради (т. 1 а.с.17).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Матусівської сільської ради від 30.11.2020 №49 «Про затвердження посадових обов`язків секретаря Матусівської сільської ради об`єднаної територіальної громади» до обов`язків секретаря Матусівської сільської ради відноситься складання та засвідчення нотаріальних дій (п.2.10) (т. 1 а.с.18-24).

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Нездійснення цього права не є підставою для його припинення.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом та посадовою особою органу місцевого самоврядування (статті 1248, 1249, 1251, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1251, 1253 ЦК України.

Аналіз цих статей дає змогу констатувати, що законодавець висуває такі вимоги до форми заповіту: письмова з нотаріальним посвідченням.

Проте, допускаються й інші способи посвідчення заповіту, враховуючи численні обставини, в яких може опинитися особа, яка бажає реалізувати своє право на заповіт.

Встановлені законодавцем правові механізми посвідчення заповіту доводять, що вони розраховані на те, щоб остання воля заповідача була виражена вільно і не виникло б жодного сумніву в цьому. Саме тому вони можуть бути віднесені до порядку посвідчення заповіту.

Отже, форма заповіту має бути письмова, а порядок його посвідчення - різний: насамперед нотаріусом з додержанням вимог статей 1248, 1249 ЦК України, посадовою особою органів місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України); іншими посадовими особами, зазначеними у частинах першій шостій статті 1252 ЦК України, з додержанням вимог частини сьомої цієї статті.

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Недійсність заповіту з мотивів розширювального розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ані частиною першою статті 1257 ЦК України, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті нівелює вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, оскільки сталася смерть заповідача.

На дату складення оспорюваного заповіту вимоги до його форми та порядку посвідчення були визначені главою 85 книги шостої ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок).

Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти (крім секретних).

За змістом пункту 1.2 Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

За вимогами частини четвертої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Згідно з посадовою інструкцією секретар сільської ради та виконавчого комітету Матусівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, затвердженої рішенням виконавчого комітету Матусівської сільської ради від 30.11.2020 №49 до обов`язків секретаря Матусівської сільської ради відноситься складання та засвідчення нотаріальних дій (п.2.10).

Установлено, що оспорюваний заповіт посвідчено секретарем Матусівської сільської ради Рак Н.П., яку рішенням цієї ради від 20.11.2020 року № 1-3/VIII обрано секретарем сільської ради.

Колегія суддів, на підставі аналізу чинних норм права, які регулюють спірні правовідносини, та посадової інструкції секретаря сільської ради, доходить висновку, що та обставина, що у посадовій інструкції секретаря сільської ради та виконавчого комітету Матусівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, до повноважень секретаря віднесено складення та засвідчення нотаріальних дій, без конкретизації посвідчення заповіту, не впливає на обсяг її повноважень щодо можливості вчинення таких нотаріальних дій.

Колегія суддів вважає, що позивач здійснює власне трактування положень зазначеної інструкції, наполягаючи на тому, що засвідчення та посвідчення є різними видами вчинення нотаріальних дій, а тому секретар сільської ради Рак Н.П. не мала повноважень на посвідчення заповіту, що тягне за собою його нікчемність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що складений ОСОБА_3 заповіт є нікчемним, оскільки обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування нікчемності заповіту спростовані під час розгляду справи.

Щодо додаткового судового рішення

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 адвокат Хмельницька Л.М. у відзиві на позовну заяву зазначала про те, що судові витрати на правову допомогу складають 15000,00 грн., які включають в себе написання процесуальних документів та участь адвоката у судових засіданнях.

Вказаний відзив був направлений на адресу позивача у справі, про що містяться відповідні докази (т. 1 а.с. 220).

20 лютого 2025 року представником відповідача було подано заяву, в якій вона зокрема просила суд здійснити розподіл судових витрат на правничу допомогу та долучила квитанції на їх оплату та договір про надання правової допомоги від 12.12.2024 року.

У рішенні суду від 20 лютого 2025 року зазначено, що суд на підставі ч. 7 ст. 265 ЦПК України та ст. 270 ЦПК України вважав за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 03.03.2025 року.

Вказане судове рішення вручено ОСОБА_1 28.02.2025 року.

У договорі про надання правової допомоги від 12.12.2024 року укладеного між адвокатом Хмельницькою Л.М. та ОСОБА_2 визначено гонорар адвоката у вигляді фіксованої суми 15000,00 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (Провадження № 12-14гс22), зазначено, що:

«127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

128. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

129. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

130. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

131. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

132. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

134. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18».

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що їй не надсилалася заява про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 15000 грн., що є порушенням вимог частини 2 статті 183 ЦПК України.

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Як видно з матеріалів справи заява від 20.02.2025 року стороною відповідача позивачу направлена не була.

Колегія суддів у даній конкретній справі вважає, що правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин.

Слід зауважити, що стороною відповідача було направлено відзив на позовну заяву, в якому містилася інформація про розмір витрат відповідача понесених у зв`язку з розглядом вказаної справи, а також позивачем отримано рішення суду, в якому судом визначено дату слухання справи щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Тому позивач була проінформована про розмір витрат, які відповідач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також дату та час судового засідання по вирішенню питання про їх розподіл.

Однак, зважаючи на те, що сторона позивача фактично була позбавлена можливості ознайомитися з долученими доказами понесених витрат, колегія суддів вважає за необхідне переглянути їх розмір та з урахуванням складності справи, вважає, що розумним, справедливим та співмірним розміром витрат на правничу допомогу, який підлягає компенсації ОСОБА_2 є сума у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 березня 2025 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 03 березня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на правничу допомогу із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 000,00 грн. до 5000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2025 року.

Судді: