справа № 208/1379/25
провадження № 2/208/2222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дарчука М.І.,

представника позивача адвоката Мотуз О.В. (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/1379/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В., через систему «Електронний суд» подав матеріали позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу з 26 вересня 1996 року по 02 вересня 2024 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське».

02 вересня 2024 року його було звільнено.

Всі вказані вище обставини про роботу та звільнення позивача підтверджуються його трудовою книжкою.

За час роботи на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок , пов?язаний з виробництвом, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23 червня 2007 року та актом № 46 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 22 червня 2007 року.

П . 3 акту форми Н-5 вказує обставини, за яких стався нещасний випадок, а саме: протягом всієї зміни ОСОБА_1 виконував роботи на нижньому сполучені згідно виданого наряду. В 13 год. 45 хв . прийшла друга зміна, після чого робітники обох змін провели прийом-передачу зміни. Приблизно о 14 год. 50 хв. при скачуванні конвеєра лавина підлавний конвеєр СПЦ-230 влучив негабарит (глиба) породи та при транспортуванні зачепив демонтовану стійку крепи АП, яка лежала надконвеєром СПЦ-230. В результаті чого стійка перемістилася і травмувала ліву ногу ОСОБА_1 , який в цей час складав інструменти в ящик, які знаходилися біля дробилки.

В пункті 6.1 акту форми Н-5 було встановлено, що нещасний випадок пов?язаний з виробництвом.

Відповідно до п. 6.2 акту форми Н-5, комісія встановила осіб, які винні в порушенні трудового законодавства, серед яких позивач не зазначений.

Згідно з п.7 акту форми приведення робочого Н-1 причинами нещасного випадку є неузгодженість дій, не приведення робочого місця в безпечний стан.

Відповідно до п.9 акту форми H-1, позивачу було встановлено діагноз згідно листка непрацездатності: оскольчастий перелом н/3 та с/3 лівої голені зі зміщенням.

Позивачу встановлено ступінь напрофесійної працездатності на рівні 60% та третю групу інвалідності.

У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв?язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги,вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах.

На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища н е можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Травма має негативний вплив на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров?я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства про створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього травми.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025 року, цивільну справу №208/1379/25 передано до провадження судді Гречаної В.Г.

Ухвалою судді від 31.01.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

17.02.2025 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - Львова А.Л. надійшов відзив на позовну заяву та заява про залучення третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Зазначив, що позовні вимоги Позивача вважають такими, які не підлягають задоволенню. У своїй позовній заяві Позивач не приділяє належної уваги розрахунку розміру стягуваної моральної шкоди. Водночас, Позивач зазначає, що розумним та справедливим має стати йому відшкодування йому моральної шкоди за рахунок відповідача у розмірі 245 000 грн. При цьому, з позовної заяви незрозуміло які факти слугують обґрунтуванням саме такої суми завданої моральної шкоди. Суд, при визначенні розміру моральної шкоди, повинен керуватися не абстрактно визначеною Позивачем сумою, що підлягає стягненню, а має виходити з положень ст. 23 ЦК України та засад розумності і справедливості. З огляду на судову практику та приймаючи до уваги інші обставини, що згідно зі статтею 23 ЦК України впливають на розмір відшкодування моральної шкоди, вважаємо, що достатньою та справедливою сумою відшкодування моральної шкоди Позивачеві є 60 000 (шістдесят тисяч) гривень.

Незважаючи на те, що Позивач дійсно отримав ушкодження здоров`я внаслідок виробничого травматизму, вважаємо за необхідне звернути увагу суду на те, що в запропонованих Позивачем додатках до позовної заяви (а саме в Епікризах № 4416 та № 5341) зазначено, що Позивач нетривалий час перебував на лікуванні, а його стан досить швидко став задовільним. В цих документах також відсутня інформація про будь-які подальші протипоказання або обмеження Позивача у його житті, про необхідність додаткового лікування тощо. Водночас, сам Позивач, характеризуючи глибину завданої йому моральної шкоди, наполягає на тому, що такого роду страждання пов`язані, серед іншого, з необхідністю додаткового лікування. При цьому, жодних доказів, що підтверджували або необхідність проходження такого лікування, або сам факт такого лікування до Позовної заяви не додано.

Більш того, у 2007 році Позивача було переведено на посаду брошурувальника у зв`язку з отриманою ним травмою, однак вже у 2010 році Позивача було переведено на посаду учня слюсаряремонтника, а у 2011 році на посаду слюсаря-ремонтника. Тобто, Позивач зміг продовжити свою трудову діяльність на підприємстві та був визнаний придатним для продовження роботи на таких важких та відповідальних робітничих посадах і успішно продовжив працювати аж до виходу на пенсію у 2024 році. Отже, суду також варто звернути увагу, що Позивач, після отриманої ним травми через певний період зміг повернутися до роботи на відповідальній робітничій посаді та успішно продовжив свою трудову діяльність аж до 2024 року, до виходу на пенсію.

Якщо суд дійде висновку про необхідність стягнення з ПРАТ «ШУ «Покровське» суми моральної шкоди, останнє вважатиме таку суму збитками, які були йому спричинені внаслідок порушення законодавства про охорону праці, та звертатиметься до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про стягнення завданих підприємству збитків у порядку регресу, реалізовуючи своє право зворотної вимоги відповідно до положень ст. 1191 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви та залучити ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача.

18.02.2025 року адвокат Мотуз О.В. подав до суду відповідь на відзив.Вказав, що заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок трудового каліцтва порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. З моменту отримання травми на виробництві, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок нещасного випадку на виробництві, що супроводжується значною втратою працездатності (60%), систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Також потрібно зазначити, що згідно акту розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 22 червня 2007 року о 14 год. 50 хв. (копія акту наявна в матеріалах справи) повністю виключена вина Позивача в даному нещасному випадку. Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретному випадку, законодавець не відносить таку вину до обов`язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем.

26.02.2025 року представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - Ніколенко М.М. надійшли заперечення. Зазначив, що відповідь на відзив Позивача вважає необґрунтованою, аргументи, висвітлені в ній, - безпідставними. Не заперечує, що завдання шкоди здоров`ю особи та втрата нею працездатності може свідчити про завдання їй моральних страждань у зв`язку з цим, однак вкотре звертає увагу на те, що завдання Суду не лише у своєму рішенні визнати факт завдання моральної шкоди або відсутність такого факту.

Суд також має вирішити ще одне складне завдання конвертувати завдану особі моральну шкоду в грошовий вимір і, як наслідок, визначити розумний та справедливий розмір стягуваної моральної шкоди.

Позивач надає Акт про нещасний випадок, датований 2007 роком, та документи, пов`язані з лікуванням одразу після того, як стався цей нещасний випадок, не надаючи інших документів, що підтверджували б подальше лікування, однак зазначає про те, що Позивач змушений проходити додаткове лікування по сьогодні; - вказує на незворотність завданого здоров`ю ушкодження, однак, згідно з відомостями з наданої копії трудової книжки, Позивач швидко зміг повернутися до роботи на підприємстві і продовжував її ще протягом багатьох років поспіль. Тобто, сукупність наданих Позивачем документів суперечить його твердженням про істотність завданих ушкоджень, їх незворотність, а також ставить під сумнів сам факт завдання особі саме моральної шкоди. За таких умов Відповідач не визнає ані розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню за позовною заявою, ані сам факт завдання Позивачу моральної шкоди.

Щодо безпосередності відповідальності Роботодавця за порушення вимог у галузі охорони праці, у Акті за формою Н-1 № 46 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» було визначено осіб, які є винними у отриманні Позивачем травми (такими особами визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , гірників очисного забою ділянки №11), вважає, що «безпосередність відповідальності Роботодавця» про яку зазначає Позивач, не виключає можливості ПРАТ «ШУ «Покровське», у разі стягнення з нього суми моральної шкоди, застосувавши положення ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до якого особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, звернутися до визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , гірників очисного забою ділянки №11 з позовною заявою про стягнення з них суми завданої Позивачу моральної шкоди.

Питання, поставлені Відповідачем у відзиві на позовну заяву, повністю стосуються суті справи обидва питання направлені на створення додаткових можливостей з`ясувати незворотність та істотність страждань Позивача, наявність яких є підставою для відшкодування моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді від 22.04.2025 року відмовлено у клопотанні представника відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» - адвоката Львова А.Л. про залучення третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

14.05.2025 року у судовому засіданні адвокат Мотуз О.В. зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно до трудової книжки ОСОБА_1 26.09.1996 року був прийнятий до ВАТ «Вугільна компанія «Шахта Красноармійська-Західна-1»; 02.09.2024 року був звільнений за власним бажанням у зв`язку з вихдом на пенсію.

Згідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 22.06.2007 року о 14 год. 50 хв., скадного 23.06.2007 року , потерпілим зазначено ОСОБА_1 , наслідки нещасного випадку осколовий перелом н/3 та с/3 лівої голені зі зміщенням, причина нещасного випадку не обговорені дії, непреведення робочого місця в безпечний стан, винні у нещасному випадку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 12 жовтня 2007 року серії ДОН-04 № 068198 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 70% та друга група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 17 жовтня 2008 року серії ДОН-04 № 068875 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 70% та друга група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 23 жовтня 2009 року серії ДОН-04 № 020204 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та друга група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 29 жовтня 2010 року серії 10 ААА № 033569 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та третя група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 31 жовтня 2012 року серії 10 AAA № 131406 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та третя група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 23 жовтня 2014 року серії 10 AAA № 246654 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та третя група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 27 жовтня 2016 року серії АБ № 0040707 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та третя група інвалідності. професійної

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 25 жовтня 2018 року серії 1 2 ААА № 068500 позивачу повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності н а рівні 60% та третя група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 07 листопада 2019 року серії 1 2 ААА № 088453 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності н а рівні 60% та третя група інвалідності.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 04 листопада 2021 року серії 1 2 ААА № 091956 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 04 листопада 2021 року серії 12 ААВ № 214836 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 08 листопада 2023 року серії 12 AAA № 139998 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% та третю групу інвалідності.

Відповідно епікризу №4416-675 та епікризу з історії хвороби № 5341/600, позивач має скарги на стан свого здоров?я.

Відповідно до виписки і з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 144 позивач має скарги на болі в лівому колінному суглобі, що підсилюються при русі, обмеження рухів, утруднення ходьби, біль в лівій гомілці.

З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.

Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Нещасний випадок з позивачем ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 22.06.2007 року о 14 годині 50 хвилин форми Н-1, на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» нещасний випадок з ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи підприємства, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав уламкові переломи н/3 та с/3 лівої голені зі зміщенням.

На підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничими травмами, позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими травмами.

Виходячи із наведених вище обставин, ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське».

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 212/754/18, сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено, що у зв`язку з травмами на виробництві позивачу встановлено у сукупності 60% втрати професійної працездатності через трудове каліцтво та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третійстатті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 130 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 130 000,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1300,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», , судовий збір на користь держави у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень.

В іншій частині позовних вимог- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторон :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», , адреса: Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. № 1 а.

Рішення складено та проголошено 28.05.2025 року.

Суддя В.Г. Гречана