Справа № 159/2103/25
Провадження № 2/159/1003/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 13.12.2022 року працював на посаді молодшого оператора заправних станцій АЗС №22, як працівник з повною зайнятістю у ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО».

Станом на 14.02.2025 року, відповідач у справі, як роботодавець позивача, не виплатив (заборгував) останньому заробітну плату за листопад - грудень 2024 року та січень - лютий 2025 року.

14.02.2025 року ОСОБА_1 розірвав трудовий договір з роботодавцем на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , виданою 28.09.1982 року.

Позивач вказує, що в день звільнення роботодавець не видав ОСОБА_1 копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмового повідомлення про нараховані/виплачені суми при звільненні та не провів розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП.

На вимогу позивача відповідач лише вніс запис про звільнення до трудової книжки.

На даний час заборгованість по заробітній платі та компенсація підприємством не виплачені, в зв`язку з чим позивач вимушений звертатися до суду.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період роботи у листопаді та грудні 2024 року, а також у січні та лютому 2025 року в розмірі 37044,75 грн., та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку. Крім цього, просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У строк, встановлений судом відповідач відзив на пред`явлений позов не подав.

Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок №100).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 28.09.1982 року, позивач, відповідно до наказу № 216 від 09.12.2022 року, з 13.12.2022 року прийнятий молодшим оператором заправних станцій АЗС №22 ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО».

Відповідно до вказаної копії трудової книжки, позивач 14.02.2025 року, відповідно до наказу № 46-к/в від 04.02.2025 року, звільнений з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП.

З особового рахунку працівника ОСОБА_1 за 01.11.2024 року - 28.02.2025 року, наданого відповідачем, встановлено, що заборгованість ТОВ «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» по заробітній платі перед ОСОБА_1 становить 48594,97 грн. (визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Таким чином, на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 48594,97 грн.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні по день фактичного розрахунку.

Згідно зазначеного вище особового рахунку працівника встановлено, що розмір середньої заробітної плати середньоденного заробітку становить 336,94 грн.

Таким чином, з врахуванням середньоденного заробітку, заробітна плата за час затримки розрахунку становить 12466,78 грн. (середньоденний заробіток) х 37 (кількість робочих днів за період з 14.02.2025 року по 07.04.2025 року)).

Кількість робочих днів обрахована з врахуванням правил ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно яких у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки».

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи економічну ситуацію, пов`язану із військовою агресією іншої держави, специфіку роботи підприємства, суд вважає необхідним зменшити суму середнього заробітку до 30% визначеної суми. Тобто до стягнення з відповідача підлягає 3740,03 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (визначено без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Суму заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку визначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відрахування повинні бути проведені працедавцем при виконанні судового рішення.

Керуючись ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд також допускає рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць (336,94х21= 7075,74 грн.) до негайного виконання.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 висловив правову позицію про те, що передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» пільга щодо сплати судового збору вищевказане положення Закону не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку повинна була б бути оплачена позивачем судовим збором при зверненні до суду.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, а вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку не була оплачена судовим збором при зверненні до суду, то з відповідача, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Крім цього, згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, стороною позивача подано суду: Договір про надання професійної правничої допомоги № Б/Н/2025-К від 10.03.2025 року; Акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) згідно вказаного договору; рахунок та калькуляцію вартості надання професійної правничої допомоги згідно вказаного договору.

В той же час, стороною позивача не надано суду документального підтвердження, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. було дійсно сплачено на рахунок адвоката В.Ковальчука, чи на рахунок АО "Статус", а тому вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат в сумі 5000,00 грн., пов`язаних з правничою допомогою, до задоволення не підлягає, оскільки понесення позивачем таких витрат не підтверджено документально.

Зокрема, згідно п. 4.3 Договору про надання професійної правничої допомоги № Б/Н/2025-К від 10.03.2025 року встановлено, що гонорар за договором сплачується одним платежем на протязі 10 (десяти) календарних днів з дати ухвалення (постановлення) судом першої інстанції рішення по суті спору.

Аналогічні обставини зазначено в примітці до зазначеного вище рахунку та калькуляції.

Таким чином, суд констатує, що позивачем, на момент розгляду даної справи по суті, судові витрати на професійну правничу допомогу не були понесені. Реальне понесення таких витрат позивачем планується в майбутньому.

За вказаних обставин, суд позбавлений можливості стягнути судові витрати, понесення яких можливе лише в майбутньому.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім цього, відповідно до практики Верховного Суду (постанова ВС від 04.06.2021 у справі № 380/887/20), викладено висновок щодо витрат, які понесені на професійну правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови в задоволенні вимог відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВС від 23.01.2020 у справі №300/941/19 та від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Однак, позивач не довів документально понесення таких витрат, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст. 79-81, 141, 258, 259, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3) про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі в сумі 48594(сорок вісім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 97 коп., з якої відрахувати податки і інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 3740 (три тисячі сімсот сорок) грн. 03 коп., з якої відрахувати податки і інші обов`язкові платежі.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬ-ПАЛИВО» (м. Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць в сумі 7075 (сім тисяч сімдесят п`ять) грн. 74 коп. - звернути до негайного виконання.

В задоволені решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:П. Ю. БОЙЧУК