Справа № 201/18/24
Провадження № 2/201/263/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

секретаря - Тоцької Л.В.,

за участю адвокатів - Бутенка О.О., Радонського М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Калінович Сергій Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Бутенко О.О. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтуванні позову зазначив, що 02.03.1991р. між ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2008р.

В період шлюбу, 27.06.1996р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 придбав житловий будинок з господарчими побудовами та спорудами, розташований на земельній ділянці, розміром 532 кв. АДРЕСА_1 для обслуговування будинку не була у приватній власності продавця, а була закріплена за територіальною громадою м. Дніпропетровська на праві комунальної форми власності, яка в подальшому була передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі державного акту на праві приватної власності за землю від 23.07.1998р., площею: 0,0527 га, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

25.06.2004р. після закінчення будівництва житлового будинку та господарських споруд за заявою ОСОБА_3 житловий будинок згідно з рішенням виконкому від 23.01.1998р. № 63 введений в експлуатацію.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2011р. у справі № 2-104/11 про поділ майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (нині АДРЕСА_1 ) та виділено її в натурі згідно 1 варіанту розподілу житлового будинку, зазначеного у висновку судово будівельно-технічної експертизи № 702/703/704-11.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2012р. у справі № 2-104/11 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього будинку та виділено їй в натурі 1/2 частину домоволодіння згідно 1 варіанту розподілу житлового будинку, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №3440-11 від 20.10.2011р., а саме, квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 148,7 кв.м. із різними приміщеннями.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку згідно 1 варіанту розподілу житловою будинку визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3440-11 від 20.10.2011р. - квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 118,6 кв.м з різними приміщеннями. Для влаштування двох ізольованих квартир зобов`язано ОСОБА_3 виконати переобладнання. Щодо вимог про поділ земельної ділянки «стосовно включення до складу спільного майна земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , то враховуючи, що дана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який є актом індивідуальної дії, то суд не включає земельну ділянку до складу спільного майна подружжя».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2012р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2011р. залишене без змін, додаткове рішення цього ж суду від 13.01.2012р. змінене в частині виконання переобладнань у житловому будинку. У задоволенні вимог про поділ земельної ділянки відмовлено, оскільки вона не входить до складу спільного майна подружжя, передана у власність відповідача у порядку приватизації до внесення доповнень в ст. 61 СК України. Також, вказаним рішенням було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була передана у приватну власність ОСОБА_3 на підставі державного акту на праві приватної власності за землю від 23.07.1998р. (т. 1 а.с. 14)» «Посилання позивачки на те, що суд помилково дійшов висновків про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не відноситься до спільного майна подружжя є безпідставними так як вона виділялась і була передана у власність відповідача у порядку приватизації до внесення доповнень в ст. 61 Сімейного кодексу України і які не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до внесення доповнень до зазначеної норми права.»

Як вказує представник позивачки адвокат Бутенко О.О., 23.04.2021р. він ознайомився з матеріалами справи № 2-104/2011, з якої дізнався, що 10.07.2007р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська відкрите провадження у даній цивільній справі № 2-3253/2007 (у подальшому № 2-104/2011) про поділ майна.

Ухвалою суду від 10.07.2007р. за заявою позивачки ОСОБА_1 забезпечено позов шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1 .

У позові позивачка ОСОБА_1 зазначила адресу: АДРЕСА_4 . 12.09.2007р. відповідач ОСОБА_3 одержав позовну заяву і ухвали, що підтверджується повідомленням про вручення. 20.09.2007р. представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 ознайомилась з матеріалами справи. Тобто відповідач ОСОБА_3 був обізнаний про адресу проживання ОСОБА_1 12.09.2007р. і накладений арешт на домоволодіння та земельну ділянку.

Ухвала про забезпечення позову направлена до Жовтневого ВДВС і 25.09.2007р. супровідним листом ВДВС повернута із постановою про закінчення виконавчого провадження з виконання ухвали. Листом КП «Дніпропетровське МБТІ» від 05.11.2007р. суду повідомлено, що станом на 29.10.2007р. надійшли ухвала про забезпечення позову і постанова Жовтневого ВДВС про арешт майна боржника.

19.12.2007р. ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 (зазначив у позові адресу ОСОБА_1 як: АДРЕСА_4 ). 11.11.2011р. ухвалення рішення суду про поділ майна, яким за ОСОБА_1 визнане право власності на 1/2 частку домоволодіння. Того ж дня ОСОБА_3 видав довіреність ОСОБА_9 , яка 02.12.2011р. ознайомилась з матеріалами справи про поділ майна № 2-104/2011 і 13.01.2012р. надала пояснення щодо ухвалення додаткового рішення. 10.05.2012р. ухвалене рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі 2-104/2011, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на спірне домоволодіння та виділена частка. 10.05.2012р. ОСОБА_9 отримала копію вступної та резолютивної частин рішення суду апеляційної інстанції від 10.05.2012р.

Дніпропетровська із заявами про зняття арешту з нерухомого майна. Ухвалою суду від 05.03.2013р. їх заяви задоволені, скасовані заходи забезпечення позову. В судове засідання ОСОБА_1 не викликалась, ухвала їй не направлялась.

15.03.2013р. ОСОБА_9 звернулась до суду із заявою про видачу копії ухвали про зняття арешту, 18.03.2013р. одержала два примірники.

Отже, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 і ОСОБА_4 були обізнані про виникнення та існування у ОСОБА_1 права власності на частку у спільному майні.

Також, у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровську перебувала справа № 2-1417/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Так, 26.12.2007р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши дату складання позову 18.12.2007р. В якості додатків до позову зазначив «заяву відповідача», що вказує на те, що ОСОБА_4 вже мав домовленість із ОСОБА_3 , хоча останній станом на 18.12.2007р. і на 26.12.2007р. не мав статусу відповідача. При цьому, 20.12.2007р. (до подання позову і відкриття провадження) ОСОБА_3 склав і підписав заяву про те, що він згодний з позовними вимогами до його родини та просить суд задовольнити вимоги ОСОБА_4 , що вказує на попередню домовленість про визнання позову. Також звернув увагу на те, що у матеріалах справи наявна фотокопія паспорта громадянина України ОСОБА_3 , згідно із яким він прописаний за адресою: АДРЕСА_5 . Тому спір мав бути розглянутий Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. При цьому, згідно із п. 7 договору позики від 20.01.2005р., сторони домовились визначити договірну підсудність Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська згідно ст. 129 ЦПК, але згідно вимог ст. 102 ЦПК 1963року сторонами в цивільному процесі є позивач та два відповідачі ( ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ), у зв`язку з чим договірна підсудність мала бути обумовлена за згодою не сторін договору, а сторін в розумінні ЦПК України і не була погоджена з ОСОБА_1 , яка не була стороною договору позики.

До справи долучений оригінал договору позики від 20.01.2005р., укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на суму 2300000 грн., про укладення якого позивачка не була обізнана.

У позові ОСОБА_4 стверджував, що отримані гроші ОСОБА_3 витратив на благоустрій домоволодіння № 36, закінчення значного об`єму ремонтних робіт, меблювання, розрахунок з кредиторами за раніше позиченим коштам.

Водночас, 25.06.2004р. (ще до одержання позики) домоволодіння було введене в експлуатацію на підставі рішенням виконкому від 23.01.1998р. № 63. Інформації про борги у справі про поділ майна не існувало.

У п. 6 договору позики вказано, що позичальник повідомляє кредитора про те, що домоволодіння та земельна ділянка можуть бути майном, що може забезпечити можливі позовні вимоги. Фактично ОСОБА_4 і ОСОБА_3 обійшли процедуру забезпечення позикового зобов`язання іпотекою, адже така процедура мала бути здійснена не тільки за згоди ОСОБА_1 , але й шляхом внесення офіційної інформації про обтяження до державних реєстрів. Отже, вказаний договір вже передбачав можливість звернення до суду та підсудність, але в порушення вимог добросовісності, розумності та справедливості сторони такого договору - відповідачі, будучи обізнаними про права ОСОБА_1 умисно передбачили прізвище, ім`я та по батькові останньої в договорі позики і зловживаючи процесуальними правами домоглись розгляду справи без повідомлення останньої.

При цьому, станом на 12.09.2007р. ОСОБА_3 у справі про поділ майна був обізнаний про адресу проживання ОСОБА_1 , а 19.12.2007р. пред`явив зустрічний позов, в якому зазначив її дійсну адресу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2008р. стягнуто на користь ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 заборгованість за договором позики на суму 2300000,00 грн. та 1700,00 в рахунок відшкодування судового збору.

Але, згідно журналу судового засідання від 04.02.2008р. в судовому засіданні проголошена тільки вступна та резолютивна частина, згідно якої з відповідачів стягнуто 2300 00 грн. та 1700,00 грн. (помилково вказана сума стягнення). Тому ухвалою апеляційного суду повернуто справу до суду першої інстанції для виправлення описки в сумі стягнення, після чого тільки 21.01.2013р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 2-1417/08 постановлена ухвала про внесення виправлення у вступну та резолютивну частини рішення суду від 08.02.2008р.

У матеріалах справи відсутній виконавчий лист та документи виконавчої служби про його виконання.

Про існування вказаної справи позивачка ОСОБА_1 не була обізнана, як і про існування договору позики, тому 28.09.2012р. звернулася з апеляційною скаргою на це рішення.

З 05.10.2012р. по 21.02.2013р. тричі суд апеляційної інстанції направляв справу до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для усунення недоліків.

У зв`язку із поданням апеляційної скарги згідно вимог ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» орган державної виконавчої служби зобов`язаний був повернути виконавчий документ, чого не було зроблено, що призвело до передачі 03.12.2012р. майна на реалізацію ТОВ «Укрспецторг Групп» та проведення 29.01.2013р. прилюдних торгів, переможцем у яких став друг ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

При цьому, реалізація відбулась під час дії ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2007р. у справі № 2-3063/2007 (№ 2-104/11) про забезпечення позову і постанови Жовтневого ВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2007р.

На стадії апеляційного провадження представником позивача ОСОБА_4 була ОСОБА_9 , яка раніше представляла інтереси ОСОБА_3

26.03.2013р. представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 подала до суду апеляційної інстанції заперечення, разом з ОСОБА_3 та представником ОСОБА_1 ОСОБА_10 приймала участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_3 не заявив жодних заперечень щодо представництва його представником ОСОБА_9 зовсім протилежну за інтересами та процесуальним статусом особу.

07.05.2013р. Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2008 року в частині стягнення з боргу з ОСОБА_1 скасоване, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Звертає увагу, що всі вказані обставини, підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023р. у справі № 201/9312/21, яке щодо вищезазначених обставин залишено без змін судом апеляційної інстанції.

Згідно свідоцтв про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення від 14.11.2014р., виданих приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Каліновичем С.П. зареєстрованих в реєстрі за № 1113 та 1117, право власності на спірну земельну ділянку та домоволодіння набув і зареєстрував ОСОБА_5 .

У жовтні 2014 року позивачка звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради (третя особа - ОСОБА_3 , Управління Держземагентства у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області) про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998р. № 1159 в частині надання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; визнання недійсним державного акту на право приватної власності, виданого ОСОБА_3 . Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.02.2016р. у справі № 200/19818/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017р. та постановою Верховного Суду від 23.10.2019р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважив, що виходячи зі ст. 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає у них як учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди

виникає і при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Тобто, в силу ст.ст.22, 24 КпШС України якщо у подружжя виникла спільна сумісна власність відносно житлового будинку, для обслуговування якого виділена у власність земельна ділянка, то у подружжя, за яким визнається право власності на частину будинку, у такій самій частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Відносно вирішення вказаних питань судова практика судів вищих інстанцій є однозначною, сталою та не зводиться до визнання незаконними рішень органу місцевого самоуправління щодо надання земельної ділянки у власність одному із подружжя. Крім того, апеляційний суд зазначив, що в силу статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо у подружжя виникла спільна сумісна власність на житловий будинок, для обслуговування якого виділено у власність земельну ділянку, то в того з подружжя, за яким визнається право власності на частину житлового будинку, у тій самій частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Також зазначає, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2023р.. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023р. в частині позову про визнання недійсними договору купівлі-продажу, прилюдних торгів, визнання незаконним і скасування акта про проведення прилюдних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів скасовані. 29.11.2023р. Верховним Судом відкрито касаційне провадження на постанову апеляційної інстанції від 20.09.2023р.

На підставі викладеного, просить витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 1/2 частину земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :03:135:0007, Площа (га): 0.0527, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (попередня адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідачка ОСОБА_2 в порядку ст. 178 ЦПК України подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2011р. у справі № 2-104/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2012р. в позовних вимогах щодо визнання права власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2012р. в частині права власності на земельну ділянку залишено без змін.

Також, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2016р. у справі № 200/19818/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017р. та постановою Верховного Суду від 23.10.2019р. було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, за результатами розгляду вищезазначених справ, право власності на земельну ділянку (її частину), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 не визнано.

Також звертає увагу, що ні Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, ні Дніпровським апеляційним судом у справі № 201/9312/21 не було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 01, кадастровий номер: :135:0007, площа (га): 0,0527, а тому вважає, що позовні вимоги щодо витребування у неї частки земельної ділянки не може бути задоволено.

Поміж іншим зауважує, що відповідачкою було подано касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20.09.2023р. у справі № 201/9312/21.

Позивачка правом надання відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України не скористалася.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про місце день та час повідомлені належним чином. Письмових пояснень щодо суті позову ними подано не було.

Представник відповідачки надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.03.1991р. позивачка ОСОБА_1 і третьою особою ОСОБА_3 укладено шлюб, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.10.2008р.

В період шлюбу 27.06.1996р. ОСОБА_3 придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 532 кв.м.

Земельна ділянка для обслуговування цього будинку була передана у приватну власність чоловіка позивачки ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності за землю від 23.07.1998р., площею 0,0527 га із цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На вказаній земельній ділянці в період шлюбу сторонами збудований житловий будинок А-1, житловою площею 107,2 кв.м., загальною площею 267,3 кв.м., який введений в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради № 373 від 25.06.2004р.

В липні 2007р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду з позовом про поділ спільного із ОСОБА_3 майна подружжя: автомобілів, меблів, новозбудованого будинку АДРЕСА_1 , а також просила визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, яка його обслуговує. ОСОБА_3 пред`явив зустрічний позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2011р. у справі № 2-104/11 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволений частково; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 (зараз АДРЕСА_1 ) та виділено цю частку в натурі згідно 1 варіанту розподілу житлового будинку, зазначеного у висновку судово будівельно-технічної експертизи № 702/703/704-11.

У задоволенні, зокрема, її вимог про визнання права власності на 2/3 частини земельної ділянки відмовлено, оскільки ділянка передана у власність ОСОБА_11 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який є актом індивідуальної дії. Відтак суд не включив земельну ділянку до складу спільного майна подружжя.

По справі постановлювалось додаткове рішення.

Вказані рішення оскаржувалось в апеляційному порядку, в тому числі й у частині відмови у визнанні за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням від 10.05.2012р. апеляційного суду Дніпропетровської області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/23973867) апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, але її посилання на те, що суд 1 інстанції помилково дійшов висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не відноситься до спільного майна подружжя є безпідставними, так як вона виділялась і була передана у власність відповідача в порядку приватизації до внесення доповнень в ст. 61 Сімейного кодексу України і які не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до внесення доповнень до зазначеної норми права.

На вказані рішення подавалася касаційна скарга, ухвалою від 13.06.2012р. судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 року, додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2011 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (https://reyestr.court.gov.ua/Review/25237198).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.02.2008р. у справі 2-1417/08 стягнуто на користь ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.01.2005р. на суму 2 300 000 грн. та 1700,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

13.02.2013р. державним виконавцем складено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого і майна, а саме: домоволодіння, загальною площею 257,3 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 0,0527 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 02.08.2004р. державного акту № 015250 від 24.07.1998р., яке було реалізовано Дніпропетровською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, які відбулися 29.01.2013р. за адресою: АДРЕСА_2 . Акт складено на підставі протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 .

Переможцем прилюдних торгів стала третя особа у цій справі ОСОБА_5 .

У жовтні 2014 року позивачка зверталася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради (третя особа ОСОБА_3 , Управління Держземагентства у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області) з вимогами про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998р. № 1159 в частині надання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0527 гектарів, по АДРЕСА_1 ; визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серія ДПД № 015250, виданого ОСОБА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.02.2016р. у справі № 200/19818/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57194242), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017р. і постановою Верховного Суду від 23.10.2019р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

09.01.2019р. відповідачка ОСОБА_2 двома окремими договорами придбала в ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку :135:0007, яка його обслуговує.

13.09.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Н.А.) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішень про державну реєстрацію, визнання права власності, витребування майна, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Просила суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку віл 09.01.2019р., серія та номер: 132, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Златовою Н.А.;

визнати недійсними прилюдні торги, проведені ТОВ «Укрспецторг Групп» згідно протоколу № 04-0231/12 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3 ;

визнати незаконним і скасувати акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 13.02.2013р., складений старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Власенко О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 2-1417/2008, виданого 17.03.2008р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська;

визнати незаконним і скасувати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Каліновичем С.П. від 14.11.2014р. за реєстровим № 1113, щодо домоволодіння, загальною площею 257,3 кв.м., розташованого на земельній ділянці 0,0527 га, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;.

визнати незаконним і скасувати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, на яке звернено стягнення, видане приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Каліновичем С.П. від 14.11.2014р. за реєстровим № 1117, щодо земельної ділянки 0,0527 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;.

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44987617 від 09.01.2019р., прийняте приватним нотаріусом Дніпровського МНО Златовою Н.А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17212041 від 14.11.2014р., прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Каліновичем С.П.;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 133 від 09.01.2019, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Златовою Н.А.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44987617 від 09.01.2019р., прийняте приватним нотаріусом Дніпровського МНО Златовою Н.А. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 17213105 від 14.11.2014р., прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Какліновичем С.П.;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :03:135:0007, площа (га): 0,0527, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01, а саме: квартиру АДРЕСА_2 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв.м. з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв.м.) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв.м.) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв.м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв.м.) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв.м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв.м.) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв.м.) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: сходи №7, підпірна стінка № 8, споруди загального користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II.

зобов`язати ОСОБА_3 протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили виконати переобладнання у домоволодінні АДРЕСА_1 : встановити глуху перегородку в підвалі в приміщенні 1-1 (сходи) для влаштування двох приміщень: розмірами 2,04 м. х 2,56 м.= 5,2 кв.м. та площею 2,8 кв.м. розмірами 1,1.м х 2,56 м. під сходи на І поверх з приміщення гаражу; влаштувати приміщення 1-4 (19,9 кв.м.) під кухню, встановити газову плиту, підвести воду, виконати відвід стічних вод; на першому поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-8 та 1-10, між приміщеннями 1-9 та 1-8; на мансардному поверсі закласти прорізи між приміщеннями 1-16 та 1-14 та між приміщеннями 1-15 та 1-14.

усунути перешкоди у користуванні належними ОСОБА_1 земельною ділянкою кадастровий номер :03:135:0007, площа (га): 0,0527, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1/2 частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв.м. з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв.м.) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв.м.) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв.м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв.м.) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв.м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв.м.) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв.м.) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: сходи №7, підпірна стінка № 8, споруди загального користування: 1/2 частина огорожі № 3, замощення II.

Рішенням від 04.04.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі ЄУН 201/9312/21 постановлено витребувати із володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частину домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер нерухомого майна: 01, а саме: квартиру АДРЕСА_2 в жилому будинку літ. «А-1» загальною площею 148,7 кв.м. з наступними приміщеннями: 1 Підвал: приміщення 1-1 (5,2 кв.м.) - частина сходів; приміщення 1-2 (43,5 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-3 (6,3 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-5 (8,0 кв.м.) - приміщення; разом площа складає 63,0 кв.м. В житловому будинку літ. «А-1»: 1 поверх: приміщення 1-9 (24,9 кв.м.) - приміщення; приміщення 1-10 (17,9 кв.м.) - кухня: разом по 1 поверху 42,8 кв.м. Мансардний поверх: приміщення 1-15 (21,7 кв.м.) - житлова кімната; приміщення 1-16 (21,2 кв.м.) - житлова кімната; разом по мансардному поверху 42,9 кв.м. Надвірні будівлі і споруди: сходи №7, підпірна стінка № 8, Споруди загального користування: 1/2 частина огорожі №3, замощення II.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т.1, а.с.42-75).

Рішення переглядалось в апеляційному і касаційному порядку.

Постановою від 19.02.2025р. Верховного суду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2023р. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування із володіння ОСОБА_2 частини домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_1 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125326117).

Зараз позивачка, мотивуючи тим, що за наслідками розгляду справи ЄУН 201/9312/21 судом першої інстанції було встановлено передчасність вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, а вимоги про витребування 1/2 частки земельної ділянки не заявлялось в жодному процесі але вказана позовна вимога відповідає останнім висновкам Великої Палати Верховного суду, що зроблені у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, Провадження № 14-21цс22, за якою позивачка має право витребувати з чужого незаконного володіння не виділену частку земельної ділянки, як власник частини житлового будинку АДРЕСА_1 просить про витребування у відповідачки частини земельної ділянки за тією ж адресою, вказуючи, що цей спосіб має забезпечити захист її права власності на земельну ділянку.

Відтак позивачкою заявлений віндикаційний позов.

За положеннями ст.ст. 387, 388 ЦК України, право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має власник.

Але право приватної власності на спірну земельну ділянку набув чоловік позивачки, третя особа у справі ОСОБА_12 , в 1998р., вона виділялась і була передана у власність в порядку приватизації до внесення доповнень в ст. 61 Сімейного кодексу України, які не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до внесення доповнень до зазначеної норми права.

З цих підстав позивачці відмовлено у визнанні за нею права власності на 2/3 частин спірної земельної ділянки рішенням від 11.11.2011р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Це рішення набрало законної сили 10.05.2012р., переглядалося судом касаційної інстанції та залишено без змін.

Відтак позивачка не набула право спільної сумісної власності на земельну ділянку як дружина ОСОБА_12 .

Позивачка оскаржувала рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 18.06.1998р. № 1159 в частині надання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0527 гектарів, по АДРЕСА_1 та просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ДПД № 015250, виданого ОСОБА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.02.2016р. у справі № 200/19818/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57194242), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.03.2017р. і постановою Верховного Суду від 23.10.2019р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд у цій справі не встановив порушень прав позивачки постановленням оспорюваного рішення, і погодився з висновком апеляційного суду Дніпропетровської області в рішенні від 10.05.2012р. щодо належності спірної земельної ділянки на праві приватної власності ОСОБА_3 , у зв`язку з реалізацією особистого права на отримання земельної ділянки у власність, що закріплено у Конституції України.

Позивачка заявляла суду вимоги про визнання за нею права власності на частину цієї земельної ділянки у справі ЄУН 201/9312/21, і рішенням від 04.04.2023р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі їй було відмовлено. Рішення оскаржувалося до суду апеляційної та касаційної інстанції і залишено без змін.

Відтак право власності в позивачки на спірну земельну ділянку не виникло ані в процесі приватизації, ані в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя як у співвласника частини житлового будинку.

Дійсно, з плином часу і судова практика, і законодавство змінилися, і зараз йде шляхом того, що при переході права власності на частину житлового будинку в порядку його поділу переходить і право власності на частину земельної ділянки, навіть і приватизованої одним з подружжя. Таким чином дотримується принцип єдиної долі землі та будинку.

Але в цій справі позивачці при поділі спільного сумісного майна подружжя житлового будинку - відмовлено у визнанні за нею права власності на земельну ділянку ще 13 років тому із вказівкою, що вся земельна ділянка на праві особистої приватної власності належить її чоловіку ОСОБА_3 .

Представник позивачки адвокат Бутенко О.О. суду пояснив, що метою подання цього позову, зокрема, виправлення суддівської помилки, яка була допущена.

Але особа звертається до суду за захистом свого порушеного, оспорюваного або невизнаного права, а не з метою виправлення нібито допущених суддівських помилок у рішенні суду, яке переглянуто і в апеляційному, і в касаційному порядку, та набрало законної сили 13 років тому.

З врахуванням того, що правом витребування майна з чужого незаконного володіння є власник цього майна; судом встановлено і рішеннями судів підтверджено, що право власності в позивачки на земельну ділянку, яку вона просить витребувати, не виникло ані внаслідок приватизації, ані внаслідок поділу спільного сумісного майна подружжя, ані внаслідок витребування у ОСОБА_2 частини будинку, бо ця витребувана частина будинку вже належала позивачці на праві власності після поділу майна подружжя на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 13 років тому, рівно як і земельна ділянка на підставі цього ж рішення належить на праві особистої приватної власності не позивачці, а третій особі ОСОБА_3 , слід відмовити у задоволенні позову.

Також суд у цій справі вважає за потрібне зазначити, що позивачка у випадку наявності перешкод у користуванні своєю частиною будинку має право звернутися до суду із позовом про усунення таких перешкод, в тому числі шляхом встановлення земельного сервітуту, і не позбавлена цього права в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 155, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Калінович Сергій Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталія Анатоліївна, ОСОБА_6 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Повний текст рішення буде складений впродовж десяти днів.

Суддя: Д.О. Покопцева