Справа № 583/6114/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства «Ташань»

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське»,

треті особи: державний реєстратор Низівської селищної ради Сумського району Недведська Олеся Алєйзівна, державний реєстратор відділу Центр надання адміністративних послуг Чупахівської селищної ради Охтирського району Склярова Руслана Вікторівна

про скасування державної реєстрації та визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 р. до суду надійшла позовна заява ПСП «Ташань» до відповідачів про скасування державної реєстрації та визнання договору оренди недійсним, в якій просить суд скасувати державну реєстрацію угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р., кадастровий номер :01:001:1566, укладеної між Приватним сільськогосподарським підприємством «ТАШАНЬ» та ОСОБА_1 , вчинену державним реєстратором Низівської селищної ради Недвеською Олесею Алєйзівною на підставі рішення індексний номер 65506081; визнати недійсним договір оренди землі б/н від 22.04.2024 р., укладений між ОСОБА_2 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське», кадастровий номер :01:001:1566; скасувати державну реєстрацію права оренди за Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1566), вчинену державним реєстратором Чупахівської селищної ради Охтирського району Скляровою Русланою Вікторівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 72788437.

Позовні вимоги мотивує тим, що 25.01.2015 р. між ПСП «Ташань» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №1 (кадастровий номер :01:001:1566) терміном на 10 років, який було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 15.11.2024 р. ОСОБА_1 подано до державного реєстратори Низівської селищної ради Недведської О.А. заяву про припинення договору оренди землі №1 від 25.01.2015 р. та додано до заяви угоду про розірвання договору оренди від 14.11.2022 р. На підставі поданої заяви державним реєстратором прийнято рішення про припинення права оренди. Дану угоду від 14.11.2022 р. про розірвання договору оренди позивач не підписував, а печатка, якою засвідчено підпис директора, є підробленою, тому позивач вважає угоду про розірвання договору оренди неукладеною та такою, що призвела до порушення його прав. Оскільки порушення права позивача відбулось в результаті державної реєстрації припинення права оренди на підставі угоди про розірвання договору оренди землі, яка позивачем не укладалась, скасування державної реєстрації такої угоди відновить становище, яке існувало до моменту порушення права позивача. 03.04.2024 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1566. 22.04.2024 р. між ОСОБА_2 та ПСП «Комишанське» укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1566 та відповідно до рішення державного реєстратора відділу Центр надання адміністративних послуг Чупахівської селищної ради Склярової Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 72788437 за ПСП «Комишанське» зареєстровано право оренди земельної ділянки. На момент укладення договору оренди від 22.04.2024 р. між ОСОБА_2 та ПСП «Комишанське» земельна ділянка знаходилась у користуванні позивача за відповідним договором оренди, що в свою чергу, унеможливлювало передачу земельної ділянки в оренду повторно, а тому договір оренди землі від 22.04.2024 р. підлягає визнанню недійсним. Позивач вважає, що вищевикладені обставини порушують його права та вважає угоду про розірвання договору оренди від 14.11.2022 р. неукладеною, а договір оренди від 22.04.2024 р. недійсним, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

06.01.2025 р. від представника відповідача ПСП «Комишанське» - адвоката Мальченко Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що підприємство позов не визнає, вважає позовні вимоги безпідставними. Дійсно земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1566 перебуває в оренді ПСП «Комишанське» на підставі договору оренди землі, уклеєному із ОСОБА_2 . Позивачем не доведено належними та допустимими доказами нікчемності укладених правочинів, вчинених між учасниками справи, а також незаконності проведення державної реєстрації речових прав. Звертає увагу на те, що угода про розірвання договору оренди землі датована 14.11.2022 р., а реєстрація припинення права оренди 17.11.2022 (докази подані самим позивачем), а з позовом до суду позивач звернувся лише через два роки з моменту проведення державної реєстрації припинення оренди. Позивач долучає до позову копію угоди про розірвання договору оренди землі яку, відповідно до його доводів, він не підписував, водночас не вказує при яких обставинах копія угоди ним отримана і яким чином про неї йому стало відомо. Крім того, позивач, вказуючи, що у нього відсутній оригінал даної угоди, засвідчує її копію «Згідно з оригіналом». Вказує, що ПСП «Ташань» безпідставно не надає можливості ПСП «Комишанське» обробляти земельні ділянки, які перебувають у його користуванні, в зв`язку з чим, ПСП «Комишанське» звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом (справа №920/1309/24). Вважає, що ПСП «Ташань» звернулося до суду з надуманого приводу, з метою затягування розгляду справи місцевим господарським судом щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та можливості її використання без наявних на це підстав. Просить відмовити у задоволенні позову.

13.05.2025 р. від представника відповідача ПСП «Комишанське» - адвоката Мальченко Д.В. надійшли додаткові пояснення, в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що факт того, що печатка на угодах є підробленою, без встановлення дійсного оригіналу відтиску печатки ПСП Ташань, є таким, що не встановлений, оскільки відсутні зразки для такого порівняння. Висновок експертизи не відповідає на питання чи укладалася угода про припинення договору оренди земельної ділянки. Експерт в своїх поясненнях зазначив, що він здійснював порівняння візуального зображення печатки на угоді про припинення, яке відрізняється від кліше, наданих йому на дослідження. При цьому, пояснив, що його спеціальних знань не потрібно для встановлення різниці між зображенням печатки на угоді про припинення договору оренди та наданих йому зразків. Разом з тим, основна мета технічної експертизи документів полягає у встановлені способу виготовлення документу, факти та способи зміни його змісту. Тобто, досліджуючи висновок експерта, ставиться питання чи вважати відтиск печатки на угоді про припинення договору оренди землі печаткою ПСП Ташань, чи вважати, що експериментальні зразки містять відтиск печатки ПСП Ташань. Незрозуміло яким чином можна встановити де дійсний відтиск печатки ПСП «Ташань». Просить суд врахувати, що позивач при долученні висновку експерта у клопотанні взагалі не пояснив, які обставини даний доказ підтверджує. З доказів, які містяться в матеріалах справи, в тому числі і висновку зазначеної експертизи, не можливо встановити дійсність чи недійсність угоди про припинення, оскільки не можливо встановити де дійсно міститься дійсний відбиток кліше печатки ПСП "Ташань" (на угодах чи наданих зразках). Таким чином, наявний в матеріалах справи висновок експерта, який зроблений на замовлення позивача, не має для справи № 583/6114/24 значення та не вирішує жодного з питань, передбачених ст. 264 ЦПК України. Висновок експерта необхідно відхилити, оскільки порушена процедура проведення технічної експертизи документа, а також даний висновок не є повним і по суті не має жодного доказового значення для встановлення факту недійсності правочину щодо припинення договорів оренди землі. Позивач мав достатньо можливостей надати в суд та експертові документи, які мають однозначно підтвердити належність печатки підприємству, серед яких, зокрема, важливим документом є банківські картки, наявність яких передбачено Постановою НБУ «Про затвердження Правил та порядок відкриття розрахункових рахунків поточних та бюджетних розрахунків №117 розділ ІІІ п. 3.1., 3.2. Таку картку подають всі юридичні особи - дана норма є незмінною з 1994 року. Крім того, позивачем не подано доказів незаконного вибуття печатки з володіння. Просить суд врахувати, що позивачем не надано доказів щодо недійсності угоди про припинення договору оренди землі. Так, відповідність чи не відповідність печатки не впливає на встановлення факту укладення угоди про припинення договору. Вирішуючи питання укладеності чи неукладеності відповідного правочину засобом доказування є висновок почеркознавчої експертизи щодо невідповідності підпису керівника ПСП «Ташань» на угоді про припинення договору оренди землі, а не висновок експерта за яким співставиться кліше печатки без встановлення її дійсності. Крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПСП «Комишанське» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що їй були потрібні кошти на лікування чоловіка і у зв`язку з цим вона продала спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , однак договір купівлі продажу було оформлено пізніше у 2024 році. Документи на дану земельну ділянку вона ( ОСОБА_1 ) передала ПСП «Комишанське», а тому у неї ( ОСОБА_1 ) вони відсутні, в тому числі і угода про розірвання договору оренди. Просить вирішити позовні вимоги на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

Треті особи: державні реєстратори Недведська О.А. та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду справи повідомлені.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 25.01.2015 р. між ОСОБА_1 та ПСП «Ташань» укладено договір оренди землі №1 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1566, яка знаходиться на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області, площею 3,93 га, строком на 10 років (а.с. 17-20).

Пунктом 8 даного Договору оренди землі передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

26.05.2015 р. Договір №1 від 25.01.2015 був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 9796706, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 26.05.2015 р. №38069737 (а.с. 22-23).

Відповідно до наданої позивачем копії угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р. сторони: орендар ПСП «Ташань» в особі директора Жернового М.П., який діє на підставі Статуту, та орендодавець ОСОБА_4 на підставі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» вирішили, за взаємною згодою припинити договір оренди землі від 25.01.2015, укладений щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1566, площею 3,9300 га, яка знаходиться на території Чупахівської селищної ради Охтирського району (а.с. 24).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.11.2022 р. №315460550 вбачається, що 15.11.2022 державним реєстратором Садівської сільської ради Сумського району Сумської області Неведською О.А. на підставі угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р. було зареєстровано припинення речового права права оренди земельної ділянки, індексний номер рішення: 65506081 (а.с. 25-26).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.10.2024 р. №399637601, власником земельної ділянка з кадастровим номером :01:001:1566, площею 3,9288 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2024 р., зареєстрованому в реєстрі за №595, є ОСОБА_2 . 22.04.2024 р. державним реєстратором Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області Скляровою Р.В. зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки (номер запису про інше речове право: 54728379) на підставі договору оренди землі від 22.04.2024 р., сторони договору: орендар ПСП «КОМИШАНСЬКЕ», орендодавець ОСОБА_2 (а.с. 27).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000286 від 14.12.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, внесені відомості на підставі заяви від директора ПСП «Ташань» Жернового Миколи Петровича, яка надійшла 06.12.2023 р. до Охтирського РВП, про те, що 14.11.2022 р. невідома особа, підробивши печатку ПСП «Ташань» і підпис директора ПСП «Ташань» Жернового М.П., підробила офіційний документ «Угоду про розірвання договору оренди землі», укладену між ПСП «Ташань» та ОСОБА_1 . Після цього, невідомими особами був складений фіктивний договір оренди землі, який був укладений між ПСП «Комишанське» в особі директора Зубка Володимира Івановича та Джішкаріані В.О. (а.с. 28).

Згідно з висновком експерта №1724 від 09.01.2025 за результатами проведення судової технічної експертизи документів за заявою Жернового М.П. по судових справах №592/19884/24, №583/6114/24 та кримінальному провадженню №0000286, зображення відтиску кліше печатки ПСП «Ташань» в наданих на дослідження копіях «Угоди про розірвання договору оренди землі від 07.07.2022» та «Угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022» не є копією відтиску оригіналу кліше печатки ПСП «Ташань», експериментальні зразки відтисків яких надано для порівняльного дослідження. Зображення відтиску кліше печатки ПСП «Ташань» в наданих на дослідження копіях «Угоди про розірвання договору оренди землі від 07.07.2022» та «Угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022» має візуальну різницю з відтиском оригіналу кліше печатки ПСП «Ташань», експериментальні зразки відтисків яких надано для порівняльного дослідження (а.с. 73-78).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:

«у частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV «Про оренду землі» (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Можна зробити висновок, що договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

05 грудня 2019 року Законом № 340-IX абзац другий частини другої статті 25 Закону № 161-XIV доповнено умовою, що орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Тобто використання земельної ділянки неможливе без державної реєстрації права оренди, оскільки відсутні правові підстави для цього.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що:

«Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 зробив такі висновки.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону № 1952-IV.

За частиною п`ятою статті 6 Закону № 161-XIV право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду у встановленій формі.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, у частині того, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, право оренди виникає з моменту його державної реєстрації.

Однак Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, викладеного у цій постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 у частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує, що вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону № 161-XIV вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди та виключення з тексту цього Закону посилання на укладеність правочину з дня його державної реєстрації».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:

«Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (частина друга статті 24 Закону № 161-XIV); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою (див. постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 587/2135/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц, 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 конкретизувала власний правовий висновок щодо права орендаря за первинним договором оренди земельної ділянки на захист свого права, визначивши, що якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий договір з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд зможе захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме лише тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди.

За відсутності реєстрації права оренди первинного орендаря у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі за договором оренди, укладеним у період дії первинного договору, підлягають задоволенню, якщо на час ухвалення рішення суду первинний орендар матиме чинне право оренди та зможе його зареєструвати».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) зазначено, що:

«згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанови від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц (провадження № 14-25цс19), від 19 лютого 2020 року у справі № 387/515/18 (провадження № 14-430цс19 та інші), крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (частина третя статті 215 ЦК України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони (сторони) мали до вчинення правочину.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Саме від задоволення вимог позивача (первинного орендаря) залежатиме подальша можливість законної реалізації його прав.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) вказано, що:

«щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди. Проте «витребування земельної ділянки» не є наслідком визнання недійсним договору оренди, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права оренди наступним орендарем.

У разі укладення договору оренди земельної ділянки в період чинності попереднього договору оренди оскаржуваний договір оренди може бути визнано недійсним, однак у вказаному випадку позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права орендаря.

Оскільки зареєстроване право оренди землі є речовим правом, то і способи захисту такого права можуть бути такими, що притаманні речовим правам.

У відносинах оренди визнається право орендаря на абсолютний захист від порушення його права на орендоване майно третіми особами; на збереження сили договору оренди при переході права власності на орендоване майно до іншої особи (право слідування).

У статті 27 Закону № 161-XIV як у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи у судах передбачалося, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Тобто орендар мав абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння ТОВ «Агрокомплекс «Узин» у своє тимчасове (строкове) володіння.

Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.

У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХIV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду задовольнила позовні вимоги про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, таке рішення є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інші доводи касаційної скарги не впливають на висновки суду».

У даній справі позивач ПСП «Ташань» просить скасувати державну реєстрацію угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р., кадастровий номер :01:001:1566, між Приватним сільськогосподарським підприємством «Ташань» та ОСОБА_1 , вчинену державним реєстратором Низівської селищної ради Недвеською Олесею Алєйзівною на підставі рішення індексний номер 65506081, посилаючись на те, що дана угода про розірвання договору оренди є неукладеною.

Однак, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), належним способом захисту прав орендаря є віндикаційний позов. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами. Тобто орендар мав абсолютний захист права оренди шляхом витребування орендованої земельної ділянки з тимчасового володіння ПСП «Комишанське» у своє тимчасове (строкове) володіння. Тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди. У контексті спору щодо земельної ділянки, переданої в оренду, тимчасовим володільцем такої земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а тому неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатися спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме статтею 27 Закону № 161-ХIV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного тимчасового володіння іншого орендаря.

Крім того, вирішення питання про кваліфікацію угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р. як неукладеної має відбуватися за належного способу захисту.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ПСП «Ташань» до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р. слід відмовити, так як вказана вимога є неналежним способом захисту прав позивача.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 190/130/22 провадження №61-8337св24), від 20 серпня 2024 р. у справі №531/522/19 (провадження №61-6973св24).

Щодо позовних вимог ПСП «Ташань» до ОСОБА_2 , ПСП «Комишанське» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 22.04.2024 р., укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Комишанське», та скасування державної реєстрації права оренди за ПСП «Комишанське» на підставі вказаного правочину, суд зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16).

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає в позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. За оспорювання або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Тож порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

У частині п`ятій статті 6 Закону № 161-XIV (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Таким чином, договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону 161-ХIV.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 (провадження № 12-80гс23) зауважила, що абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у наведеній вище редакції імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину, і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії.

Договір оренди землі №1 між ОСОБА_1 та ПСП «Ташань» укладено 25 січня 2015 р., тобто після 01 січня 2013 р., коли законодавче врегулювання спірних правовідносин змінилось.

Отже, строк дії даного договору встановлено з 25 січня 2015 р. (дата укладення договору) до 25 січня 2025 р. (дата закінчення його дії). Тобто на момент постановлення рішення суду строк дії договору оренди землі, укладеного 25 січня 2015 р. між ОСОБА_1 та ПСП «Ташань», який було передбачено даним договором, закінчився.

Доказів того, що на час звернення з цим позовом до суду орендар ПСП «Ташань» вчинив будь-які значимі юридичні дії, передбачені частинами першою-п`ятою статті 33 Закону № 161-XIV, щодо повідомлення орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, позивачем суду не надано.

Таким чином, встановлено, що на момент постановлення рішення суду у ПСП «Ташань» відсутнє чинне право оренди земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:1566), тому в позові ПСП «Ташань» до ОСОБА_2 , ПСП «Комишанське» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 22.04.2024 р., укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Комишанське», та скасування державної реєстрації права оренди за ПСП «Комишанське» на підставі вказаного правочину, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 638,759,792 ЦК України, ст.ст. 6, 13, 14, 15 Закону України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.ст. 10, 13, 12, 76-89, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства «Ташань» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» про скасування державної реєстрації угоди про розірвання договору оренди землі від 14.11.2022 р., визнання недійсним договору оренди землі від 22.04.2024 р. та скасування державної реєстрації права оренди за Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1566 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Н.Б. Плотникова