Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3842/25
Номер провадження2/711/1924/25
РІШЕННЯ
27 травня 2025 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі: головуючого-судді Демчика Р.В., при секретарі Бутовській Д.О. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руднічук Дмитро Володимирович до Черкаської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за законом,
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Руднічук Д.В. звернувся до Черкаської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за законом
Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_1 . 24.07.1990 року ОСОБА_2 було прийнято в члени ЖБК №111 за адресою АДРЕСА_1 , згідно рішення міськвиконкому м.Черкаси №151/3.Згідно п. 1 рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 22.07.1992 року № 246 «Про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК № III» вирішено затвердити рішення загальних зборів членів ЖБК № 111 від 11.06.1992 року про розподілення 80 квартир в будинку АДРЕСА_2 між членами даного ЖБК, що відносяться до І списку на заселення даного будинку, а також п. 2 вказаного рішення доручено відділу по обліку і розподілу жилої площі місьвиконкому виписати ордера на заселення 80-квартирного будинку згідно вищевказаного рішення загальних зборів ЖБК № III і затвердженому списку. У додатку до цього рішення місьвиконкому від 22.07.1992 року № 246 міститься Список на заселення громадян ЖБК № III, згідно п. 55 якого гр. ОСОБА_2 , 1946 р.н.. разом з 3 членами його родини - дружиною ОСОБА_3 , 1946 р.н.. старшим сином ОСОБА_4 , 1971 р.н. та молодшим сином ОСОБА_1 , 1970 р.н., підлягали заселенню до квартири АДРЕСА_3 , житловою площею 38,21 кв.м. 23.07.1992 року на підставі рішенн загальних зборів ЖБК від 11.07.1992 року №13, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 22.07.1992 №246, ОСОБА_2 видано Ордер на житлове приміщення в будинку ЖБК № 006758 Серія А, згідно якого член ЖБК - III ОСОБА_2 , з родиною із 4 чоловік, набуває право зайняття жилого помешкання та на вселення до квартири АДРЕСА_4 , до якого в подальшому останній заселився з своїми членами сім`ї.
Згідно інформації, що міститься у документах спадкової справи у приватного нотаріус; Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. спадкодавець ОСОБА_2 на час своє смерті був зареєстрований разом з сином ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_4 . Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на кооперативну квартиру АДРЕСА_4 , яка в силу закон) належить померлому спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності, оскільки померлим у повному обсязі було внесено пайові внески за дану квартиру надану йому як члену житлово-будівельного кооперативу № III, що підтверджується відповідними довідками, а тому ОСОБА_2 вважається єдиною особою, що набула право на пайовий внесок, та у нього виникло право власності на відповідну квартиру.
Позивач вказує, що померлий ОСОБА_2 після себе не залишив заповіту, а до спадкоємців померлого за законом першої черги, що прийняли спадщину належить лише його син позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в межах встановленого законом на прийняття спадщини 6 місячного строку з дня смерті батька його син ОСОБА_1 , звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. з відповідною заявою про прийняття спадщини на підставі якої була відкрита Спадкова справа за № 41/2024, що була внесена до спадкового реєстру за № 72826676, що підтверджується Витягом зі згаданого реєстру № 77963234 від 12.08.2024, копія якого надається. ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина померлого спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 відмовилась від спадщини подавши нотаріусу відповідну заяву про відмову. Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , до спадкоємців за законом першої черги, які прийняли спадщину відноситься лише син померлого позивач ОСОБА_1 , так як інші спадкоємці за законом не звертались з заявами про прийняття спадщини, або подали нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини.
28.01.2025 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, Іващенко Г.М., винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріусом було вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_4 .
На підставі вищевикладеного, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 07 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите загальне позовне провадження. Призначено підготовче засідання.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Руднічук Д. не з`явилися. Через канцелярію суду представником позивача подана заяву про слухання справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їз задоволенні.
Представник відповідача Черкаської міської ради, в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи подав заяву про слухання справи без участі представника ЧМР.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1 , батьками якого записані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Згідно п. 1 Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 22.07.1992 року № 246 «Про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК № III» вирішено затвердити рішення загальних зборів членів ЖБК № 111 від 11 червня 1992 року про розподілення 80 квартир в будинку АДРЕСА_2 між членами даного ЖБК, що відносяться до І списку на заселення даного будинку, а також п. 2 вказаного рішення доручено відділу по обліку і розподілу жилої площі місьвиконкому виписати ордера на заселення 80-квартирного будинку згідно вищевказаного рішення загальних зборів ЖБК № III і затвердженому списку.
Відповідно до додатку до рішення від 22.07.1992 року № 246 «Про затвердження рішення загальних зборів членів ЖБК № III», наявний Список на заселення громадян ЖБК АДРЕСА_6 зазначено ОСОБА_2 , 1946 р.н., разом з 3 членами його родини - дружиною ОСОБА_3 , 1946 р.н.. сином ОСОБА_4 , 1971 р.н. сином ОСОБА_1 , 1970 р.н.
Згідно Ордеру на жиле приміщення №006758 серія А від 23 липня 1992 року видано ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , дружина, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_1 - син.
Згідно з довідкою КП ЧОО БТІ від 21.06.2024, за даними технічної інвентаризації станом на 21.06.2024 року право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_4 , житлова площа квартири змінилась з 62,3 кв.м. на 70 кв.м. внаслідок уточнень розмірів та площ приміщень, що не потребує документів, які дають право на виконання будівельних робіт, та не підлягає прийняттю в експлотацію, та додавання до площі приміщення квартири лоджій із знижувальним коефіцієнтом.
Відповідно до довідки ОСББ «Гагаріна,45-Черкаси» підтверджено, що ОСОБА_2 пайові внески за квартиру АДРЕСА_4 сплатив повністю, заборгованість відсутня.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцем першої черги після його смерті є: його син ОСОБА_1 ..
Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини
Також матеріалами справи встановлено, та підтверджується належним чином засвідченою копією спадкової справи, що мати позивача ОСОБА_3 відмовилася від спадщини, після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , на користь сина ОСОБА_1 .
Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенкоо Г.М. від 28 січня 2025 року №16/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру стало відсутність правовстановлюючих документів.
Позивачем дана постанова у судовому порядку не оскаржувалася.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Слід наголосити, що вирішуючи питання про право власності на квартиру в житлово-будівельному кооперативі, суд враховує норми чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За змістом ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Положення ст. 328 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу.
Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.
Згідно п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» за ст. 15Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.
Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.
Верховний Суд України в листі від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначив, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру (п. 69, 71).
За змістом ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до пп. 1 п. 80 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).
Верховний Суд України в постанові від 18 грудня 2013 року в справі № 6-138цс13 висловив правову позицію, в якій в тому числі зазначив, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.
Аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року.
Враховуючи вказане та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру законодавством не була передбачена, як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру.
ОСОБА_2 отримав квартиру як член кооперативу, ним проведена повна сплата пайових внесків за вказане житлове приміщення, а отже останній набув право власності на спірну квартиру.
Як відмітив Пленуму Верховного Суду України в п. 8 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.
Оскільки ОСОБА_2 набув свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру, остання входить до складу спадкового майна. Померлий не оформив своє право власності на нерухоме майно і не отримав правовстановлюючі документи, а відтак позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. Позивач спадщину прийняв, від неї не відмовився, користується вказаною кооперативною квартирою, остання є його постійним місцем проживання та місцем реєстрації.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо.
Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_4 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268 ЦК України, ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), Законом України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015року № 1127, ст.5,11,12,13,76-82, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 70.0 кв.м., житловою площею 38.0 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Головуючий: Р. В. Демчик