Справа № 468/529/25
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.05.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Кочубей О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу №468/529/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-242547, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти. Станом на 08.11.2023 року заборгованість відповідача за вказаним договором становила 121 741,36 грн, з яких: 40 058,87 грн строкове тіло кредиту; 35 242,58 грн прострочене тіло; 2480,11 грн строкові проценти; 43 959,80 грн прострочені проценти. За період з 09.11.2023 року по 28.02.2025 року були нараховані проценти в сумі 56 575,92 грн та загалом заборгованість відповідача склала 178 317,25 грн.

08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Марин-Фінанс» (яке змінило найменування на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №CL-242547.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в загальній сумі 178 317,25 грн, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Позов надійшов до суду 21.03.2025 року (сформований в системі «Електронний суд» 20.03.2025 року).

04.04.2025 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (копію акту наданих послуг від 27.01.2025 року; копію договору про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025 року; копію досудової вимоги від 30.01.2024 року; копію кредитного договору №CL-242547 від 05.12.2019 року з додатком; копію анкети-заяви від 04.12.2019 року; розрахунок заборгованості; копію договору факторингу з додатком), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 05.12.2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-242547, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 100 001 грн. строком на 60 місяців до 04.12.2024 року, з умовою сплати процентів за ставкою 35 % річних (відповідно до п. 4.2 договору при розрахунку процентів застосовується формула «факт/360»).

08.11.2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Марин-Фінанс» (яке змінило найменування на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №CL-242547 від 05.12.2019 року в сумі 121 741,36 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Позивач вказує, що заборгованість відповідача перед ним за договором №CL-242547 від 05.12.2019 року станом на 28.02.2025 року становить 178 317,28 грн., з яких: 40 058,87 грн строкове тіло кредиту; 35 242,58 грн прострочене тіло кредиту; 2480,11 грн строкові проценти станом на 08.11.2023 року; 43 959,80 грн прострочені проценти станом на 08.11.2023 року; 56 575,92 грн проценти за період з 09.11.2023 року по 28.02.2025 року.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором за період з 09.11.2023 року по 28.02.2025 року в сумі 56 575,92 грн, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми, або іншого розміру процентів, який визначений сторонами з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, як вказано вище, за договором №CL-242547 від 05.12.2019 року строк кредитування був визначений в 60 місяців до 04.12.2024 року.

У зв`язку з цим розрахунок процентів після 04.12.2024 року суперечить описаному вище.

Крім того при розрахунку процентів за період з 09.11.2023 року по 28.02.2025 року в сумі 56 575,92 грн позивач застосовував базу розрахунку загальну заборгованість до 09.11.2023 року в сумі 121 741,36 грн, в яку врахована попередня заборгованість за процентами, проте проценти за користування кредитом за своєю правовою природою є винагородою (платою) за користування наданими у кредит грошовими коштами, отже такі проценти можуть нараховуватись тільки на тіло кредиту, а не на нараховані за попередні періоди проценти.

За такого після 08.11.2023 року підлягають нарахуванню проценти саме на заборгованість по тілу кредиту в загальній сумі 75 301,45 грн (40 058,87 + 35 242,58) та проценти підлягають нарахуванню до 04.12.2024 року включно і з врахуванням п. 4.2 договору щодо застосування при розрахунку процентів формули «факт/360» проценти за період з 09.11.2023 року по 04.12.2024 року включно становлять 28 698,22 грн (з 09.11.2023 року по 31.12.2023 року 75 301,45 грн х 35% х 53 дні/360 = 3880,12 грн; з 01.01.2024 року по 04.12.2024 року включно 75 301,45 грн х 35% х 339 днів/360 = 24 818,10 грн).

Таким чином загалом заборгованість за процентами становить 75 138,13 грн (2480,11 грн + 43 959,80 грн + 28 698,22 грн).

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №CL-242547 від 05.12.2019 року в сумі 150 439,58 грн., з яких: 75 301,45 грн. тіло кредиту; 75 138,13 грн. проценти.

Виходячи із практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ та є джерелом права, суд не вбачає підстав для надання відповіді на кожен аргумент сторін по справі. Так, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 58 Рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.05.2011 року «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя».

За такого, суд вважає, що ним достатньо та належним чином обґрунтовані підстави прийняття рішення та наведені відповідні мотиви, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для надання більш детальної відповіді на кожен аргумент сторін.

Згідно зі ст. 141 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 84 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2034,82 грн. (2422,40 грн. х 84 %).

Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правничої допомоги, копією акту наданих послуг.

При цьому, згідно зі ст. 141 ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 84 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5040 грн. (6000 грн. х 84 %).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» заборгованість за кредитним договором позики №CL-242547 від 05.12.2019 року в сумі 150 439 (сто п`ятдесят тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 58 копійок.

В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за договором №CL-242547 від 05.12.2019 року в більшому розмірі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» 2034 (дві тисячі тридцять чотири) гривні 82 копійки в рахунок відшкодування сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» 5040 (п`ять тисяч сорок) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» (місцезнаходження: вул. Академіка Лазаренка, 4 кабінет 4 м. Львів, ідентифікаційний код 43231894);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 29.05.2025 року.

суддя: