Справа № 356/330/24
Провадження № 2/355/52/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Баришівський районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Котенко Л.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Баришівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку особистим майном.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивачка ОСОБА_1 з позовною заявою у якій просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 її особистим майном.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 18 лютого 2017 року Баришівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 .. Після одруження взяла прізвище ОСОБА_5 . Власного житла вони не мали, тому до реєстрації шлюбу та після реєстрації з відповідачем ОСОБА_3 винаймали будинок у місті Березань. Вона завжди мала бажання мати особисте житло. Її мати ОСОБА_6 позичила у ОСОБА_7 5000 доларів США за умови поступового повернення боргу в рахунок орендної плати за земельні частки паї. Вона також позичила у тої ж ОСОБА_7 3000 доларів США. Її мати також мала власні збереження за рахунок підсобного та домашнього господарства, оренди земельних часток (паїв) у сумі 5000 доларів США, які також їй позичила. Всього мати їй позичила 10000 доларів США. Відповідач ОСОБА_3 до шлюбу будь-яких особистих коштів, чи додаткового доходу не мав, перебивався тимчасовими заробітками. Можливість отримати кошти в борг не у нього, не в його батьків не було. 01 червня 2017 року вона за особисті кошти, придбала житловий будинок АДРЕСА_1 , який коштував 345000 гривень. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 01 червня 2017 року був підписаний нею як покупцем та продавцями: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 посвідчено нотаріусом Лялик О.В.. Про те що, будинок куплений за її особисті кошти відповідач ОСОБА_3 не заперечував, ніколи не цікавився про повернення нею боргу. Відповідач ОСОБА_3 не ставив питання перед нотаріусом щодо визнання договору купівлі-продажу вказаного будинку спільним майном, про що в договорі купівлі-продажу будинку не зазначено. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або державної реєстрації) має бути нотаріально засвідчена. При укладення договору купівлі-продажу у тексті договору нотаріус не зазначила, що договір укладається за згоди чоловіка, не зазначила за які кошти був придбаний будинок. В послідуючому, після розірвання шлюбу між нею та відповідачем він звернувся до Березанського міського суду з позовом до неї про поділ спільного майна подружжя. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідача ОСОБА_3 , вона звернулась із зустрічним позовом до Березанського міського суду, про визнання житлового будинку особистим майном. Однак ухвалою суду зустрічна позовна заява, відповідно до вимог ч.3 ст.194 ЦПК України, була повернута їй. Рішенням суду від 27 листопада 2023 року позовна заява відповідача ОСОБА_3 була задоволена та постановлено визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та визнано за нею право власності на 1/2 частину спірного будинку. При розгляді справи нотаріусом було надано витяг із журналу реєстрації відвідувачів. Із ксерокопії журналу реєстрації відвідувачів слід, що номером нотаріальної дії 160 від 28 березня 2017 року проведено запис, «посвідчено справжність його підпису на заявці в органах нотаріату щодо дачі згоди дружині ОСОБА_11 на купівлю житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 », але сам договір купівлі продажу був складений тільки 01 червня 2017 року. Відповідач ОСОБА_3 не врахував ту обставину, що договір купівлі-продажу спірного будинку був укладений особисто нею, оскільки особисто нею були внесені особисті кошти на придбання будинку.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказала, що вона дійсно знаходилась у шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбу дітей не мають. Після реєстрації шлюбу 18 лютого 2017 року вона вирішила купити будинок. Грошові кошти займала у своєї матері ОСОБА_6 та знайомої ОСОБА_7 .. Особисто вона займала у матері ОСОБА_6 у квітні 2017 року спочатку 5000 доларів США. У травні 2017 року вона займала гроші у ОСОБА_12 у сумі 3000 доларів США. У ОСОБА_3 грошей не було, свого вкладу у купівлі будинку ні він, ні його батьки не внесли. Коли стався поділ майна вона зверталась з зустрічною позовною заявою, однак судом її не було прийнято у зв`язку з пропущеним строком для подання зустрічної позовної заяви. Під час складання договору купівлі-продажу нею не пропонувалось нотаріусу вказати про визначення будинку особистим її майном. Оформити договір дарування від своєї матері вона вважала, що буде дорожче, шлюбного договору з ОСОБА_3 не укладалося. ОСОБА_3 не був присутнім під час укладання договору купівлі-продажу, вона вважає, що дозвіл його на покупку будинку є недійсним, оскільки запис у журналі нотаріуса виконаний іншим числом.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засідання позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що сторонами розірвано шлюб та поділено майно у тому числі і спірний будинок. Рішення Березанського міського суду Київської області було оскаржено позивачем ОСОБА_1 однак Київський апеляційний суд рішення суду про поділ майна залишив в силі, у задоволенні апеляційної скарг було відмовлено. Даним рішенням було визнано право власності на будинок по 1/2 частині за сторонами як спільне майно подружжя. Позивачем ОСОБА_1 не заявлялося іншого позову про визнання договору купівлі-продажу будинку не дійсним. Під час розгляду справи про поділ майна у своєму відзиві на той час як відповідач, позивач ОСОБА_1 повідомила про те, що нею та її матір`ю були отримані у борг гроші на придбання будинку, однак доказів до відзиву про їх отримання надано не було. Розписки, які надані позивачем підлягають сумніву, оскільки написані однією і тією ручкою одночасно з вказаними різними датами, місяцями, роками. Під час шлюбу позивач ОСОБА_1 отримавши гроші за п`ять років шлюбу не повідомила свого чоловіка про існування боргу та його повернення.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засідання вказав, що він позовні вимоги не визнає, також займав кошти у сумі 10000 доларів США на купівлю будинку, вносив свій вклад у його придбанні. Він був присутнім під час укладання договору особисто передавав грошові кошти власникам будинку у доларах надавав згоду на купівлю будинку. Він знайомився з текстом договору купівлі-продажу будинку на купівлю якого давав згоду, довіряв нотаріусу, який проводив оформлення договору купівлі-продажу.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що дійсно для своєї доньки займала гроші у знайомої ОСОБА_7 у сумі 5000 доларів США. Борги повертала частинами.

Вислухав пояснення сторін, свідка дослідивши матеріали справи у повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України слід, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як слід з копії паспортів сторони є громадянами України.(а.с.5,110-111)

З копії свідоцтва про шлюб слід, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 18 лютого 2017 року місце реєстрації Баришівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис №12. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .(а.с.9)

З копії рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 липня 2022 року слід, що шлюб між сторонами був розірваний.(а.с.10)

З копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 червня 2017 року слід, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 передали у власність покупцю ОСОБА_14 житловий будинок у АДРЕСА_1 житловий будинок загальною корисною площею 94,10 кв.м, житловою площею 43.40 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, який належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Продаж будинку стався за домовленістю сторін, вчинився за 345000,00 гривень (а.с.13)

З розписки від 22 квітня 2017 року, яка надана на ім`я ОСОБА_6 слід, що ОСОБА_14 отримала в борг 5000 доларів США для придбання будинку у місті Березань Київської області, які зобов`язується повернути борг до грудня 2022 року.(а.с.18)

З розписки від 14 вересня 2019 року слід, що ОСОБА_6 отримала борг від ОСОБА_14 14 вересня 2019 року :1350 доларів США, 26 вересня 2020 року:1300 доларів США, 04 вересня 2021 року:1250 доларів США, 17 вересня 2022 року: 1100 доларів США.(а.с.18 зворотна сторона аркуша)

З розписки від 08 травня 2017 року, яка видана на ім`я ОСОБА_7 слід, що ОСОБА_14 отримала в борг 3000 доларів США для придбанням будинку у місті Березань Київської області, які зобов`язалась повернути до 08 листопада 2018 року.(а.с.19)

З розписки слід, що ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_14 борг 11 листопада 2017 року: 800 доларів США, 20 травня 2018 року: 900 доларів США, 04 листопада 2018 року:1300 доларів США.(а.с.19 зворотня сторона аркушу)

З розписки від 20 серпня 2016 року, яка видана на ім`я ОСОБА_7 слід, що ОСОБА_6 отримала в борг 5000 доларів США та зобов`язалась їх повернути до 01 грудня 2020 року.(а.с.12)

З розписки яка видана ОСОБА_7 слід, що 25 липня 2017 року вона отримала борг від ОСОБА_6 600 доларів США. (а.с.12 зворотна сторона аркуша)

З розписки виданої ОСОБА_7 слід, що 20 жовтня 2017 року вона отримала борг від ОСОБА_6 у сумі 1250доларів США. (а.с.13)

З розписки виданої ОСОБА_7 слід, що 25 жовтня 2018 року вона отримала борг від ОСОБА_6 у сумі 1250 доларів США.(а.с.15)

З розписки виданої ОСОБА_7 слід, що 21 жовтня 2019 року вона отримала борг від ОСОБА_6 у сумі 1250 доларів США.(а.с.14)

З розписки виданої ОСОБА_7 слід, що 20 жовтня 2020 року вона отримала борг від ОСОБА_6 у сумі 1250 доларів США.(а.с.16)

Згідно рішення Березанського міського суду Київської області від 27 листопада 2023 року слід, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_15 (Редько) про поділ спільного майна подружжя було задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . За ОСОБА_16 було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.20-25)

Відповідно Постанови Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 350/1980/19 до норми ст. 60 СК України яка свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст.57 СК України слід, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені ,крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Аналізуючи надані докази по справі слід прийти до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з таких підстав:

Як було встановлено судом, що сторони за 5 років до розірвання шлюбу купили у власність будинок, нотаріально оформив угоду. Згідно рішення суду шлюб був розірваний, спільне майно подружжя було поділено. Кожній стороні визнано по 1/2 частини будинку з господарськими будівлями та споруд. За час знаходження у шлюбі позивач не заявляла про особисту частку у купленому будинку, під час нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу будинку не зазначала це у договорі. Однак ознайомившись з рішенням суду, де було вказано на недоліки, які є перешкодою для визначення будинку особистим майном звернулась з позовною заявою про визнання житлового будинку особистим майном та надала боргові розписки на які посилається як доказ особистих коштів на придбання будинку намагаючи спростувати презумпцію спільності майна подружжя яке було встановлено рішенням Березанського міського суду Київської області. Отже, посилання позивача на те, що кошти на придбання будинку надала мати позивачки, частину з яких вона позичила не доводять придбання майна за особисті кошти позивача, оскільки відсутній договір дарування коштів матір`ю, відсутній прямий доказ, що позика, яку мати позивача отримувала, була використана саме для купівлі спірного будинку. Сам факт повернення позики не доводить мети її отримання, а тим більше факту використання позичених коштів на купівлю спірного будинку. Отже те, що позивач купила будинок під час шлюбу в особисту власність не узгоджується з вимогами закону та змістом укладеного нею договору, в якому не зазначено, що будинок купується під час шлюбу, але за особисті її кошти, в її особисту власність. Під час розподілу спільного майна подружжя рішенням суду було визначено кожному частка у будинку з урахуванням, що будинок купувався під час шлюбу і кожна сторона вносила свою частку у його придбанні. Посилка позивача, що мався допис у нотаріальної книзі нею нічим не доведений і судом не може братися до уваги. Відповідач також не оспорює того, що будинок купувався сумісно і кожен шукав позичити кошти для його купівлі. Сторони не заперечують того, що не мали особистих грошових коштів до реєстрації шлюбу а набували їх під час знаходження у шлюбі збираючи їх позичаючи у сторонніх людей та родичів.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України слід, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач є громадянкою, яка віднесена до 2-гої категорії постраждали х внаслідок Чорнобильської катастрофи(а.с.7)

Позивач ОСОБА_1 відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з таких підстав стягнення судового збору по справі слід покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного керуючись ст.ст.2,12,13,79-83, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.57,60 СК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання житлового будинку особистим майном, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов