ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 362/8351/24
Провадження № 2/362/974/25
У Х В А Л А

про забезпечення позову

30 травня 2025 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцова І.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Ковбеля М.М. від 16.12.2024 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.05.2025 року вказана цивільна справа за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Мартинцовій І.О.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області Мартинцової І.О. від 29.05.2025 року дану справу прийнято до свого провадження та продовжено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом достовірно встановлено, що 16.01.2025 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арештів на автомобілі, які зареєстровані за відповідачем та третьою особою. Дана заява попереднім складом суду не вирішена.

02.04.2025 року від позивача ОСОБА_1 повторно надійшла заява про забезпечення позову, предметом забезпечення якої є аналогічні транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем та третьою особою.

Заява обґрунтована тим, що відповідач без згоди позивача відчужила один зі спірних автомобілів, який належить сторонам на праві спільної сумісної власності, на користь своєї матері та між сторонами відсутнє погодження щодо вартості майна, що підлягає поділу, а тому на думку заявника існує імовірність ускладнення, або, навіть, унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

В той же час, вжиття зазначених заходів забезпечення позову сприятиме гарантуванню відновлення прав позивача у разі задоволення позову та постановленого судового рішення.

30.05.2025 позивачем додано докази на підтвердження наміру відповідача відчужити спірне майно.

В силу вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснено без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів( ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до них документи, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Cпівмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

При цьому, згідно ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна, право власності на яке набуто під час шлюбу, а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2015 року випуску, який зареєстрований та перебуває у власності позивача; автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, який без згоди позивача був відчужений на користь третьої особи та автомобіль марки TOYOTA LAND GRUISER PRADO, 2013 року випуску, який зареєстрований та перебуває у власності відповідача.

При цьому, позивач у повзовній заяві просить визнати за ним право власності на автомобіль, який за ним зареєстрований та перебуває в його особистому користуванні та, враховуючи значні розбіжності у вартості спірних автомобілів, виплатити йому грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на два інших автомобілі, які перебувають у власності відповідача та третьої особи.

Разом з тим, оскарження договору купівлі-продажу спірного автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску та визнання права власності на нього не є предметом цього позову.

А тому, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову балансу інтересам сторін, з метою не порушення прав відповідача на користування спірним майном, але враховуючи доведений факт відчуження відповідачем іншого спірного рухомого майна, суд приходить до висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту із забороною здійснювати дії пов`язані з відчуженням та розпорядженням автомобілем марки TOYOTA LAND GRUISER PRADO, 2013 року випуску.

Вжиття даного заходу забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля, який перебуває у власності та користуванні відповідача, в даному випадку є достатнім та виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах користування даним майном.

Також суд роз`яснює, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження та розпорядження вказаним рухомим майном не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння відповідача спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Разом з тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Оскільки у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості відчуженого автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , на переконання суду, арешт транспорнтогго засобу, право власності на яке належить третій особі, не спроможний буде забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову про поділ майна подружжя.

Більше того, добросовісність набувача презюмується Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Згідно ч. 1,2, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавленим цього права ч обмежений у його здійсненні

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Враховуючи обраний позивачем спосіб забезпечення позову, приймаючи до уваги наведені вище норми чинного законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд з метою недопущення порушення інтересів інших осіб не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині накледення арешту на автомобіль марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2014 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який був відчужений на користь третьої особи.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення та застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження транспортним засобом автомобіля марки TOYOTA LAND GRUISER PRADO (легковий універсал-В), 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований 11 травня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 .

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Мартинцова І.О.