г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1567/25
Номер провадження 2/213/1148/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Алексєєва О.В., за участі секретаря судового засідання - Шульги В.С., розглянув заочно у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/1567/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» про захист прав споживачів,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2022 року між ним та відповідачем було укладено договір №415/16/14-06 про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення, однак відповідачем договір не виконується, послуга не надається, підбір авто не здійснюється, з поведінки відповідача видно недобросовісність у виконанні умов договору, що призводить до порушення прав позивача.

Просить розірвати Договір №415/16/17-06 від 17 червня 2022 року про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення, укладений між сторонами, стягнути з відповідача на його користь сплачений гарантійний внесок у розмірі 33 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

02 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

07 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

У судове засідання сторони не викликались. Позивач не надав заперечення проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не направив.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Фактичні обставини, встановлені судом.

17 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМТВОМ «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» було укладено Договір №415/16/14-06 про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення. За цим Договором позивач є Замовником, а відповідач Виконавцем.

Згідно із ст. 1 Предмет договору: 1.1. Виконавець зобов`язується власними силами і засобами надавати Замовнику інформаційно-консультаційні послуги з пошуку та підбору транспортного засобу на ринку Сполучених Штатів Америки, а замовник зобов`язується своєчасно сплатити оговорені послуги. 1.2. Виконавець зобов`язується надавати супровід кабінету та своєчасне реагування на запити Замовника щодо роботи з ним. 1.3. Після прибуття транспортного засобу на майданчик компанії Autorider в США Виконавець зобов`язується зробити юридичну та документальну перевірку транспортного засобу. 1.4. Виконавець зобов`язується надавати Замовнику інформацію Транспортно-експедиційної компанії-партнеру Autorider (США) (далі компанія Autorider), яка здійснює супровід послуг з придбання транспортного засобу в США у третіх осіб і його транспортування в Україні.

Пунктом 5.1. Договору №415/16/14-06 визначено, що у день підписання цього Договору Замовник вносить Виконавцю гарантійний платіж в розмірі, що дорівнює еквіваленту 1000 (одна тисяча) доларів USD за курсом валюти, який зазначено на момент підписання договору на обмінному ресурсі https://tables.finance.ua/ru/currency/cash. Відповідно до пункту 5.2. Договору виплата гарантійного платежу проводиться в готівковій або безготівковій формі на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 .

Згідно пункту 7.1. Договору №415/16/14-06 визначено, що він діє до підписання Замовником акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктом 7.2. Договору №415/16/14-06 визначено, що дія цього Договору може бути достроково припинена на вимогу однієї зі Сторін в порядку та за умов, що Сторони не мають взаємних претензій.

Згідно пункту 7.5. Договору №415/16/14-06 дія цього Договору може бути достроково припинена Замовником в односторонньому порядку до моменту, коли зроблена ставка на аукціоні. При цьому Виконавець повертає Замовнику внесений гарантійний платіж, зазначений у п. 5.1. даного Договору, в повному розмірі.

Відповідно до п. 8.6. Договору №415/16/14-06 повернення страхової суми проводиться протягом 25 робочих днів.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є одночасно директором та єдиним засновником ПП "Південний шлях".

Позивачем було виконано умови договору та надано відповідачеві гарантійний платіж у розмірі 33 000,00 грн, що підтверджується наданими суду квитанціями та Актом прийому-передачі грошових коштів від 17 червня 2022 року, підписаним ОСОБА_2 та засвідченого печаткою ПП "Південний шлях".

Однак, послуги, передбачені Договором №415/16/14-06 від 17 червня 2022 року, відповідачем фактично надані не були, інформація про стан виконання зазначеного Договору також не надавалась.

Позивачем надано скріншоти з месенджера, де наявне його листування з приводу розірвання договору та повернення коштів (авансу).

19 лютого 2024 року позивачем на адресу відповідача було направлено листи про розірвання Договору №415/16/14-06 від 17 червня 2022 року про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення та повернення гарантійного платежу у повному обсязі у семиденний строк з дня отримання листа. Проте, грошові кошти у розмірі 33 000,00 грн позивачу не повернуті.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що регулюються ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

За приписами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

За положеннями ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №199/3846/19 наведено критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) неусунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Згідно із ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 рокудо загальних підстав цивільно-правової відповідальностіобов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такоїшкоди,протиправністьдіянняїїзаподіювача,наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.Суд, зокрема, повинен з`ясувати,чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральнихчифізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він прицьомувиходить,атакож іншіобставини,щомаютьзначення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі

№216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено: виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленій у Постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормамиКонституції Україниабо випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Висновки аналогічного характеру висловлені у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі

№755/3509/18.

Відповідно до ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У п. 49-52 Постанови Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у cправі №910/5408/21 зазначено, що Верховний Суд у постановах від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 18 лютого 2021 рок у справі №442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Також Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

У постанові від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23 вересня 2021 року у справі №910/17662/19.

Тобто поняття електронного документа та електронного доказу не є тотожними, оскільки поняття електронного доказу є значно ширшим, та, окрім власне електронних документів, оформлених відповідно до статей 5, 6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", на які посилався суд апеляційної інстанції, включає в себе будь-яку інформацію в цифровій формі, що має значення для розгляду справи, в тому числі повідомлення, відправлені електронною поштою або іншими засобами електронного зв`язку.

У п. 55-57 Постанови Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у cправі № 910/5408/21 Суд звертає увагу, що у Керівництві "Електронні докази в цивільному та адміністративному процесі", ухваленому Комітетом міністрів Ради Європи 30 січня 2019 року зазначено, що електронні (цифрові) докази можуть бути у формі тексту, відео, фотографій чи аудіозаписів.

Дані можуть бути отримані за допомогою різних способів та з різних джерел, наприклад мобільних телефонів, веб-сторінок, бортових комп`ютерів або GPS-реєстраторів (у тому числі відомості, що перебувають поза контролем сторони). Електронні повідомлення (електронна пошта) є типовим прикладом електронних доказів, оскільки вони походять з електронного пристрою (комп`ютера або пристрою, схожого на комп`ютер) і містять відповідні метадані.

Важливим є дотримання принципу недискримінації при дослідженні електронних доказів, що означає, що суди не повинні відмовляти в прийнятті електронних доказів і не повинні заперечувати їх юридичну силу лише тому, що вони зібрані та / або подані в електронній формі. Суди не повинні заперечувати юридичну силу електронних доказів лише через відсутність вдосконаленого, кваліфікованого або подібного захищеного електронного підпису. Сторонам має бути дозволено подавати електронні докази в оригінальному електронному форматі без необхідності надання роздруківок (пункти 6, 7, 9 Керівництва).

Висновок суду.

Виходячи з правовідносин, що виникли при укладенні Договору №415/16/14-06 від 17 червня 2022 року між сторонами, судом встановлено, що вони є споживчими, а саме позивач є споживачем, права якого порушено невиконанням цього договору.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору та стягнення гарантійного внеску є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що у повній мірі забезпечить права позивача, гарантовані йому Конституцією України, з урахуванням норм права, які регулюють ці правовідносини.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень суд вважає об`єктивним та співмірним, такий, що відповідає принципу справедливості, розумності та пропорційності, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки позов підлягає задоволенню, а позивач при зверненні до суду з вищевказаним позовом в силу Закону "Про захист прав споживачів" був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 (1 211,20 грн х 2) грн, ставки якого діяли на час звернення до суду.

Керуючись ст.ст.509, 525, 526, 611, 612, 626, 651, 901, 906, 907 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 2, 12, 13, 76-83, 141, 263-265, 273, 274-279, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» про захист прав споживачів - задовольнити.

Розірвати договір №415/16/17-06 від 17 червня 2022 року про надання послуг з підбору авто на аукціонах США, організації його доставки і розмитнення, укладений між ОСОБА_1 та ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ».

Стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» на користь ОСОБА_1 сплачений гарантійний внесок у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп.

Стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ» на користь держави судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПІВДЕННИЙ ШЛЯХ», адреса: Люстдорфська дорога, буд.90 Г, офіс 239, м. Одеса, .

Дата складення повного тексту судового рішення 30 травня 2025 року.

Суддя О.В. Алексєєв