ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 522/116/21

провадження № 61-5577св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави, у складі судді Шаповал Т. В., від 21 квітня 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Триголова В. М., Гальонкіна С. А., Карпушина Г. Л., від 13 березня 2024 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, про виділ в натурі частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 1976 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала 8/25 часток житлового будинку літ. «А1», загальною площею 67,8 кв. м, з відповідною часткою надвірних будівель, по АДРЕСА_1 .

3. Житловий будинок складається з трьох квартир та разом із господарськими будівлями розташований на земельній ділянці, яка не приватизована та перебуває у комунальній власності територіальної громади.

4. Частина домоволодіння, що належить ОСОБА_1 має окремий вхід, необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники електроенергії, газу та інші комунікації.

5. Позивачка вказала, що має намір виділити свою частку в окремий об`єкт нерухомого майна та оформити право власності на земельну ділянку, проте інші співвласники заперечують проти цього.

6. Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна з подальшою можливістю присвоєння окремої адреси ОСОБА_1 8/25 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 у складі приміщень житлового будинку літ «А-1», коридор, площею 7,6 кв. м, санузел, площею 3,1 кв. м, кухня, площею 9,8 кв. м, кухня, площею 13,3 кв. м, кімната, площею 31,1, кв. м, та господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», огорожа № 2;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на вказане майно;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на виділену в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна частку житлового будинку літ «А-1», що розташований по АДРЕСА_1 та складається із наступних приміщень: коридору, площею 7,6 кв. м, санузла, площею 3,1 кв. м, кухні, площею 9,8 кв. м, кухні, площею 13,3 кв. м, кімнати, площею 31,1 кв. м, та господарських будівель і споруд: літньої куні літ. «Б», огорожі № 2;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, площею

1 002 кв. м. по АДРЕСА_1 між співвласниками домоволодіння згідно з варіантом № 4 висновку експертів № 873/874

від 31 березня 2022 року, складеного за результатами проведення комплексної судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи у цивільній справі № 552/116/21, згідно з якого: ОСОБА_1 пропонується земельна ділянка, площею 341 кв. м, в особисте користування (виділено жовтим кольором). Межі земельної ділянки особистого користування, площею 341 кв. м, проходять в точках: А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, Є, А. Співвласникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пропонується земельна ділянка, площею 327 кв. м, в особисте користування (виділено земельним кольором). Межі земельної ділянки особистого користування, площею

327 кв. м, проходять у точках: Е, Є, Д, Г, Ж, З, Є. Співвласнику ОСОБА_2 пропонується земельна ділянка, площею 341 кв. м, в особисте користування (виділено синім кольором). Межі земельної ділянки особистого користування, площею 341 кв. м, проходять в точках:

А, Б, В, Г Ж, З, А. Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

7. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

8. Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави

від 01 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 28 500 грн.

9. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

10. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять висновків про можливість виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна іншим співвласникам домоволодіння. Також судом встановлено, що позивачкою самочинно, без одержання необхідних дозволів та виготовлення проєкту, було здійснено добудову прибудови літ. «а9», загальною площею 25 кв. м, та гаражу літ. «М», натомість виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна є можливим при умові подальшого узаконення площі самозахвату. Позивачка документів, які б підтверджували її право користування земельною ділянкою не надала.

11. При вирішені питання розподілу судових витрат, суд вказав на врахування критеріїв розумності їх розміру, конкретних обставин справи, складності справи та обсяг наданих відповідачам адвокатських послуг. Щодо судових витрат, понесених позивачкою, у тому числі на правничу допомогу, то суд вважав, що вони не підлягають відшкодуванню, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

12. Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 травня 2023 року та ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 01 травня 2023 року залишено без змін.

13. Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судові витрати на правову допомогу в сумі 7 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 9 850 грн.

14. При апеляційному перегляді справи, колегія судів погодилась з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та правильністю розподілу судових витрат. Апеляційний суд вказав, що позивачка у судовому засіданні підтвердила відсутність у сторін права оренди чи права власності на земельну ділянку. Надаючи оцінку співмірності судових витрат відповідачів в суді першої інстанції, колегія суддів, зокрема врахувала тривалість розгляду справи з 2021 року по 2023 рік.

15. Також апеляційний суд, врахувавши складність справи та обсяг наданих адвокатських послуг, час витрачений на їх виконання, критерії реальності та розумності, не вбачав підстав для зменшення розміру судових витрат, понесених відповідачами в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

16. У касаційних скаргах ОСОБА_1 просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а також скасувати додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяв відповідачів про розподіл судових витрат.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

17. 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня

2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня

2024 року.

18. 05 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 07 серпня

2024 року.

19. Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у вересні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

20. Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

21. Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

22. Підставою касаційного оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21, від 17 лютого 2021 року у справі № 473/4829/13-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 577/5615/19, від 31 травня 2022 року у справі № 642/5013/17, у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16,

від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Вказує, що визначальним для виділу частки будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу відповідно до часток співвласників.

24. Зауважує, що відповідно до висновків судових експертиз наявна можливість виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна, належні їй 8/25 часток житлового будинку, а також наявна можливість виділу їй в окреме землекористування земельну ділянку з відхиленням від ідеальних часток співвласників за умови надання доступу до існуючої вигрібної ями співвласникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

25. Вважає, що право користування земельною ділянкою має визначатись відповідно до часток кожного із співвласників нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці.

26. Підставою касаційного оскарження додаткової постанови Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року та від 12 вересня 2019 року у справі № 901/350/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, від 12 травня 2020 року у справі 904/4507/18, від 26 травня 2020 року у справі

№ 908/299/18, від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

27. Вважає, що стягнуті додатковою постановою апеляційного суду судові витрати на правничу допомогу є штучно завищеними, виходять за межі критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Із оскарженої постанови вбачається, що в апеляційному суді інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Остапенко І. О., проте акт про прийняття-передачі відповідних послуг складений адвокатом Остапенко О. П.

28. Зауважує, що їй не направлялась заява про розподіл судових витрат, а тому вона була позбавлена можливості подати до апеляційного суду заяву про зменшення цих витрат.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

29. У червні 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року, в яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення. Наголошують, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилається заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними. Зауважують, що у цій справі висновки експерта не вказують на технічну можливість виділу частки будинку. Позивачкою не спростовано факту самочинного будівництва гаражів, зокрема на земельній ділянці, яка не виділялась для цієї мети. Вказують, що обраний позивачкою варіант користування земельною ділянкою не відповідає принципу рівності учасників спільної часткової власності.

Інші процесуальні звернення, подані до Верховного Суду

30. У липні 2024 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні касаційної скарги, з викладених в ній мотивів.

Обставини справи, встановлені судами

31. ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 12 травня

1976 року, є власником 8/25 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 67,8 кв. м, та надвірних будівель.

32. У вказаному житловому будинку самовільно збудовані прибудова

літ. «а9», загальною площею 25 кв. м та гараж літ. «М».

33. Відповідно до висновку експертів Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 873/874 від 31березня 2022 року за результатами проведення комплексної судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи по цивільній справі № 552/116/21 встановлено, що при умові прокладання трубопроводу водопостачання до квартири АДРЕСА_2 безпосередньо через земельну ділянку, що знаходиться в особистому користуванні співвласника ОСОБА_1 , є можливим виділити в натурі та в окремий об`єкт нерухомого майна належну ОСОБА_1 частку 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по

АДРЕСА_1 , за виключенням гаражів літ. «К» та літ. «М».

34. Відповідно до висновку експертів Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса» № 1719/1720 від 24 серпня 2022 року за результатами проведення додаткової комплексної судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи по цивільній справі №552/116/21 встановлено, що враховуючи дані листа КП ПОР «Полтававодоканал» від 05 травня 2022 року № П39/2/24-08 є можливим виділити в натурі та в окремий об`єкт нерухомого майна належну ОСОБА_1 частку 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 при умові подальшого узаконення площі самозахвату.

35. ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2015 року, є власником 2/5 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, за адресою: АДРЕСА_1 , який складається в цілому з: житлового будинку з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 86,2 кв. м, погрібу літ. «а6», літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ «Г», гаражів літ «З», «К», «Л», огорожі № 2, воріт огорожі № 3, огорожі № 4.

36. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2001 року виданого Відділом приватизації житла управління житлово комунального господарства, встановлено, що квартира АДРЕСА_3 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у рівних частках, тобто по 1/3 частині, загальна площа квартири 58,90 кв. м.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

37. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

38. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

39. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

40. Відповідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

41. Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

42. Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

43. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

44. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

45. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

46. Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

47. Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

48. Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

49. За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20, яка підлягає врахуванню відповідно до приписів частини третьої статті 400 ЦПК України, вказала: «У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК, частини першої статті 50 ЖК України.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.

Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.

Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється.

Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.

Крім того, слід пам`ятати, що згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував».

51. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову

ОСОБА_1 , вважали, що матеріали справи не містять висновків про можливість виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна іншим співвласникам домоволодіння. Також судами встановлено, що позивачкою самочинно, тобто без одержання необхідних дозволів та виготовлення проєкту, було добудовано прибудову літ. «а9», загальною площею 25 кв. м, та гараж літ. «М», виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна є можливим при умові подальшого узаконення площі самозахвату, а позивачка документів, які б підтверджували її право користування земельною ділянкою не надала.

52. Верховний Суд не погоджується з цими висновками судів першої та апеляційної інстанції з огляду на таке.

53. Суди вказуючи, що матеріали справи відсутні висновки про можливість виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна іншим співвласникам домоволодіння, не звернули уваги, що спірний будинок складається з трьох груп приміщень, які мають ізольовані окремі входи, та фактично складається із трьох окремих квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , які відповідають часткам співвласників домоволодіння.

54. На території земельної ділянки існують огорожі № 2 та

АДРЕСА_6 . Житлові приміщення, які належать ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_2 ) забезпечені мережами електро-, газо- водопостачання та водовідведення.

56. При цьому інші співвласники будинку у розглядуваній справі не заявляли вимог щодо виділу в натурі їх часток.

57. Самочинно збудовані позивачкою прибудова літ. «а9», загальною площею 25 кв. м, та гараж літ. «М» не увійшли в частку співвласника домоволодіння та щодо їх виділу позивачкою вимог не заявлено.

58. Експертом за результатами проведення додаткової експертизи

№ 1719/1720 від 28 серпня 2022 року встановлено, що рішенням Полтавської міської ради народних депутатів № 136 від 12 березня 1980 року за будинком закріплена земельна ділянка, площею 1 002 кв. м, проте земельна ділянка, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників становить

1 090 кв. м, а тому виділ частки позивачки є можливим при умові подальшого узаконення площі самозахвату.

59. Водночас позивачкою і заявлені вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, площею саме 1 002 кв. м, згідно із запропонованим експертом у висновку № 873/874 від 31 березня 2022 року варіантом № 4.

60. З огляду на наявність рішення Полтавської міської ради народних депутатів № 136 від 12 березня 1980 року та принцип єдності юридичної долі земельної ділянки і розташованого на ній об`єкту нерухомого майна, закріплений, зокрема у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, суди помилково вказали на відсутність доказів набуття позивачкою права користування земельною ділянкою.

61. Встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд має лише визначити умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких вимог, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою, чи правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує.

62. За цих обставин висновки судів попередніх інстанцій про відмову в позові не в повній мірі відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та є передчасними.

63. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

64. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

65. Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, постанова апеляційного суду скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

66. Допущені судами попередніх інстанцій недоліки можуть бути усунені при новому апеляційному розгляді, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення

67. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

68. Отже зі скасуванням постанови Полтавського апеляційного суду

від 13 березня 2024 року втрачає чинність й додаткова постанова Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

69. Оскільки справа передається на новий розгляд до апеляційного суду, тобто остаточного рішення по суті спору касаційним судом наразі не прийнято, тому підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат Верховним Судом відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2024 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Зі скасуванням постанови Полтавського апеляційного суду

від 13 березня 2024 року втрачає чинність додаткова постанова Полтавського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович