КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1789/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пугача Сергія Васильовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року про забезпечення позову у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Строй Сіті Кепітал» про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та стягнення сплачених грошових коштів з урахуванням неустойки,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» про захист прав споживачів шляхом розірвання договору та стягнення сплачених грошових коштів з урахуванням неустойки.

24 червня 2024 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про забезпечення вищезазначеної позовної заяви шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал», що підлягають сплаті позивачці внаслідок розірвання договору і знаходяться на банківських рахунках відповідача на суму 617 577 грн 04 коп або накладення арешту на належне відповідачу майно в еквіваленті суми позову.

Заяву обґрунтовано тим, що предметом поданого позову є вимога про розірвання договору та стягнення коштів, з яких ціна майнових прав за квартиру, вже сплачених позивачем, пеня, штраф та інфляційне збільшення боргу, загалом в сумі 617 577 грн 04 коп.

Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від виконання рішення суду, тому застосування обраного заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно в еквіваленті заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову.

Враховуючи значний розмір заявленої до стягнення суми та той факт, що договір в установлений строк відповідачем не виконаний, житловий будинок не добудований та не зданий в експлуатацію, вимога про розірвання договору відповідачем проігнорована, що в сукупності фактів свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, яка в подальшому з високою ймовірністю може виразитися в ухиленні від належного виконання судового рішення.

Невжиття заходу забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав позивачки. Відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти, які належать відповідачу ТОВ «Житло-Капітал», в межах суми позову в розмірі 617 577 грн 04 коп. В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Пугач С.В. в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального а процесуального права просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що кошти які передавались ОСОБА_1 - передані саме в управління (довірче управління), і управитель фонду фінансування будівництва - ТОВ «ФК Житло - Капітал» виконуючи умови договору №74-3010/2018-7 про участь у Фонді фінансування будівництва здійснив прийняття майна (коштів) довірителя в довірче управління на рахунок Фонду фінансування будівництва (ФФБ). І в подальшому кошти довірителя із рахунку Фонду фінансування будівництва в інтересах довірителя були спрямовані на здійснення будівництва на рахунки забудовника. Відповідно до норм Закону № 978-IV Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю управитель Фонду фінансування будівництва має право перераховувати кошти довірителів із рахунків Фонду виключно Забудовнику для проведення будівництва об`єкту будівництва «ЖК Паркова долина», а не на власні господарські цілі і не для власних потреб.

Вказує, що у разі повернення коштів у зв`язку із припиненням довірчого управління, виплата (повернення) коштів довірителю не може здійснюватися за рахунок іншого Фонду фінансування будівництва, або власного майна управителя. В той час, задовольняючи вимоги позивачки судом накладено арешт на кошти які належать ТОВ ФК «Житло-Капітал» (майно управителя ФФБ - ТОВ «ФК «Житло-Капітал»).

Звертає увагу суду, що ТОВ «ФК «Житло-Капітал» як фінансова компанія, яка має відповідну ліцензію і ним відкрито інші рахунки ФФБ на яких знаходяться кошти довірителів по інших об`єктах будівництва (на які згідно із вказаною ухвалою суду накладається арешт) що є недопустимим, оскільки за рахунок коштів інших фондів буде забезпечуватись виконання зобов`язань Фонду фінансування будівництва виду А «ЖК Паркова долина».

Вважає, що накладаючи арешт на кошти які знаходяться на рахунках ТОВ ФК «Житло-Капітал» судом порушуються права не лише відповідача а й інших осіб - Довірителів інших фондів фінансування будівництва (оскільки Фонд фінансування будівництва це є рахунок який відкривається управителем для акумулювання коштів довірителів (установників фонду). При накладення арешти на кошти будуть арештовані всі рахунки які відкриті ТОВ «ФК «Житло-Капітал». Буде заблоковано можливість перерахування коштів із рахунків Фондів на будівництво інших об`єктів будівництва.

Посилається на те, що при накладенні арешту на кошти ТОВ ФК «Житло-Капітал» буде загроза перешкоджанню господарській діяльності ТОВ «ФК «Житло-Капітал» що в подальшому може зумовити фінансові втрати вказаної юридичної особи - як управителя фонду фінансування будівництва.

Крім того, відповідно до п. 6. ст. 151 ЦПК України заявник зобов`язаний в заяві про забезпечення позову надати свої пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Проте в поданій заяві відсутні будь які пропозиції з боку заявника щодо суми зустрічного забезпечення.

Вказує, що відповідно до п. 10. ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. У заявниці відсутній зареєстрований кабінет в системі Електронний суд ЄСІТС.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи до суду не прибули, про розгляд справи апеляційним судом були повідомлені належним чином, про що у справі є докази.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи заяву позивача районний суд вважав, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу ТОВ «Житло-Капітал», в межах суми позову в розмірі 617 577 грн 04 коп є ефективним способом захисту прав позивача й незастосування такого заходу може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З таким висновком погоджується й апеляційна інстанція.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом (порівняйте: «Кудла проти Польщі» [GC], № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, "Міфсуд проти Франції" [GC], № 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява № 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21).

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду в даній справі є вимога про розірвання договору про участь у фонді фінансування будівництва, який відповідачем не виконаний, житловий будинок не добудований та не зданий експлуатацію. З урахуванням чого позивачка просить також стягнути сплачені нею грошові кошти.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивачка вказувала на необхідність накладення арешту на кошти сплачені нею на виконання умов договору укладеного з відповідачем, оскільки такий захід спроможний забезпечити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

За таких обставин, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать товариству в межах ціни позову є саме тим заходом забезпечення позову, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення позову, забезпечить можливість ефективного захисту його прав та інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявленої суми позову є співмірним із пред`явленими позовними вимогами.

Поняття співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Також, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22.

Доводи апеляційної скарги, про те, що накладення арешту на кошти є загрозою перешкоджання господарської діяльності та в подальшому може зумовити фінансові втрати є безпідставними, оскільки відповідач не навів доказів щодо існування реальної загрози зупинення діяльності, вказане узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2023 року у справі № 914/3316/22.

Суд першої інстанції врахував розумність, обґрунтованість і адекватність заявлених вимог щодо забезпечення позову та про наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позову.

Колегія суддів погоджується з тим, що накладення арешту на грошові кошти в межах суми стягнення спроможний забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" № 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Критично колегія суддів оцінює й доводи апеляційної скарги про те, що у заявниці відсутній зареєстрований кабінет в системі Електронний суд ЄСІТС, а тому її позов підлягає поверненню.

Пунктом 10 Положення про ЄСІТС передбачено, що адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку.

Процесуальні наслідки у разі звернення до суду з документом особи, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Убачається, з позовом та заявою про його забезпечення позивачка звернулася особисто, а тому відсутні підстави для його повернення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пугача Сергія Васильовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2024 року залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: