КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 759/1792/20 Головуючий у суді першої інстанції - Твердохліб Ю.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4014/2025 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бардошевською Тетяною Ігорівною на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: старший виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Башинський Р.В., Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської в м. Києві державної адміністрації про зміну участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 року у справі № 295/60/17 визначено спосіб участі у вихованні та порядок побачення ОСОБА_1 із нашим сином, ОСОБА_3 : дві години щоденно першого тижня місця за місцем проживання дитини з урахуванням режиму його дня та стану здоров`я, в узгоджених сторонами після проведення зустрічей та в присутності матері дитини у разі її погодження.

Рішення набрало законної сили 12.10.2018 року та знаходиться на виконанні в Святошинському ВДВС.

У 2019 році відбулася зустріч сина ОСОБА_4 з батьком, відповідачем у справі, після якої у дитини значно загострилася боязнь до батька. Протягом декількох місяців, у зв`язку з важких психологічним станом дитини, вони змушені були консультуватися та лікуватися у психологів, що потребувало сплати значних коштів. Крім психологів, вони, через інвалідність сина та його хвороби перебувають на лікуванні в інших лікарів. Звертає увагу, що ОСОБА_5 не бажає спілкуватися з батьком, оскільки боїться останнього і просить її, як мати, захистити його від нього. Крім того, в сина часто стаються рецидиви, у зв`язку з чим їй важко спланувати їх день, адже вона вимушена негайно виїжджати до лікарні чи викликати швидку медичну допомогу.

Крім цього, від самого народження ОСОБА_5 хворіє та з червня 2015 року має статус дитини з інвалідністю. Через наявність у сина ряду патологій вона вимушеного його постійно обстежувати у різних лікарів, на що витрачає значні кошти. Крім того, лікарями встановлена необхідність оперативного втручання внаслідок виявлення кісти щито-підязикового протоку у дитини, що потребує додаткових коштів на лікування, у тому числі здачі аналізів, проведення досліджень, придбання ліків тощо.

Таким чином, за 2018-2022 року було придбано ліків, зроблено аналізів, проведено лікування та медичне обстеження ОСОБА_5 на загальну суму 116 746,92 грн.

Також ОСОБА_5 потребує підбору індивідуального графіку навчання, харчування, проведення відпочинку, тому що через наявні хвороби він не може повноцінно займатися з іншими дітьми в дитячому садку та піти до шкоди. Забезпечити це все дитині їй самостійно фінансово обтяжливо, бо вона має постійно знаходитися з дитиною щоб доглядати за ним та мати змогу вчасно організувати надання медичної допомоги.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 58 373,46 грн, що викликані особливими обставинами, а саме необхідністю оплати лікування у зв`язку з хворобами дитини та його інвалідністю;

- змінити спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 шляхом встановлення часу для побачень з дитиною, а саме: по одній годині у кожні суботу та неділю першого тижня місяця в узгоджених сторонами місцях проведення зустрічей за місцем проживання дитини та в присутності матері дитини разом із психологом, з урахуванням режиму дня дитини, стану її здоров`я та бажання;

- стягнути з відповідача на її користь судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн та понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 58 373,46 грн.

Змінено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , встановлений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2018 року.

Встановлено ОСОБА_1 наступний графік участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: дві годині кожної суботи та неділі першого тижня місяця в узгоджених сторонами місцях проведення зустрічей, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини, в присутності матері дитини у разі її погодження.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, з урахуванням обставин, які не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Вказує, що позивачка безпідставно об`єднала в одній позовній заяві не пов`язані між собою вимоги, що, на думку відповідача, є зловживанням правами.

Зазначає, що твердження позивачки про небажання дитини спілкуватися з батьком ґрунтується на припущеннях, не доведене належними та допустимими доказами.

Посилається на те, що суд першої інстанції ґрунтує своє рішення саме на психологічних висновках, наданих позивачем, ігноруючи висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.02.2022 року № 107-40/996, яка є третьою особою в даній справі.

Стверджує, що, згідно виписками про переказ коштів з особистого рахунку ОСОБА_1 позивачу в якості аліментів в період з січня 2020 року по вересень 2024 року, крім аліментів, визначених рішенням суду, відповідачем було сплачено додатково 22108,22 грн. Зауважує, що позивачка не намагалася вирішити питання щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в позасудовому порядку, не повідомляла відповідача про стан здоров`я дитини та наявність додаткових витрат, повязаних з особливими потребами.

У відзиві на апеляційну позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законними і обґрунтованими, підстави для його скасування відсутні. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також просить залишити без розгляду документи, долучені до апеляційної скарги в якості доказів.

В судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Бардошевська Т.І., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Талько В.В. у судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2010 року до 02.07.2015 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення сторін залишився проживати з матір`ю.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2016 року в справі № 295/12902/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 12 вересня 2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 листопада 2016 року змінено, збільшено розмір стягнутих аліментів на утримання сина ОСОБА_5 з 700 грн до 2 000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 року в справі № 295/60/17, яке набрало законної сили 12.10.2018 року, визначено спосіб участі у вихованні та порядок побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : дві години щоденно першого тижня місяця за місцем проживання дитини з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я, в узгоджених сторонами місцях проведення зустрічей та в присутності матері дитини у разі її погодження.

Вказаним рішенням встановлено, що «Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 мешкає з сином у АДРЕСА_2 . В двокімнатній квартирі створені належні умови для проживання дитини. ОСОБА_7 є дитиною-інвалідом, відповідно до інформації комунальної установи «Центральна дитяча міська лікарня» від 06.11.2017 №03/8-1869 «...дитина потребує суворого постійного дотримання дієти, питного режиму, особливості гігієни при випорожненні, медикаментозного лікування, постійного диспансерного спостереження...». В матеріалах справи міститься інформація Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04.04.17 №465 про проведення психологічної діагностики із ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 від 20 березня 2017 року, де зазначено, що «...хлопчик перебуває в зоні емоційного дискомфорту. При спілкуванні він з острахом та тривожністю пригадував батька, якого називає ОСОБА_8 . При згадці про батька дитина відразу ж висловила бажання жбурнути його в вулкан для того, щоб той згорів...Матері рекомендовано (по можливості) обмежити спілкування дитини із батьком з метою припинення ретравматизації та запропоновано також вжити заходів, створити умови для покращення різностороннього спілкування хлопчика з однолітками, зокрема відвідування дитячого садочка або центру раннього розвитку. Також обом батькам необхідно працювати у напрямку вироблення конструктивних шляхів виходу зі складних життєвих ситуацій, які можуть призвести до негативного впливу на психіку дитини.». Питання участі у вихованні та порядок побачення ОСОБА_1 із сином розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 05 червня 2018 року, де було розглянуто матеріали справи та заслухано обох батьків. Враховуючи вказані вище факти, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважав за доцільне визначити участь у вихованні та порядок побачення ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : дві години щоденно першого тижня місяця у присутності матері дитини та у зручний для малолітнього час.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про зміну участі батька у спілкуванні та вихованні з сином, шляхом зменшення часу зустрічей, позивачкапосилалась на те, що ОСОБА_5 не бажає спілкуватися з батьком, після зустрічей з останнім у дитини загострюється відчуття страху до батька, у нього підвищується тривожність та знервованість, стаються рецидиви і вона, як мати змушена звертатися за допомогою до психологів.

Згідно з висновком психологічного обстеження від 25.01.2019 року ОСОБА_7 на контакт з психологом пішов швидко та з легкістю, проявляв довіру та відкритість, але весь час перевіряв, щоб матір була в полі зору. Дитини не відвідує дитячий садок, так як має інвалідність, потребує індивідуальної дієти та індивідуального графіку дня. Емоційна сфера на момент дослідження малолітнього характеризується підвищеною тривожністю, панічним страхом батька ОСОБА_1 . ОСОБА_5 вночі спить з мамою, так як має страх, що рідний батько залізе у вікно та викраде його. Разом із мамою дитина почуває себе комфортно, але не захищено, оскільки переживає за матір, що її може образити ОСОБА_1 , так як дитина була свідком сімейних скандалів. Дослідження показало високий рівень страху та тривожності по відношенню до рідного батька. Рекомедовано уникати стресових ситуацій та пройти курс психотерапії по подоланню неврозу страху, пов`язаного з конфліктною ситуацією.

За результатами психологічно-діагностичних консультацій проведених психологом ОСОБА_9 із ОСОБА_3 рекомендовано: дитині пройти тривалий курс психологічної реабілітації, уникати стресових ситуацій та агресивної поведінки з боку дорослих; для стабілізації психо-емоційного стану та кращої адаптації дитини до ситуації, яка склалась у сім`ї, вкрай необхідно тимчасово припинити зустрічі з батьком; в подальшому зустрічі з батьком проводити виключно у присутності матері і третьої сторони (працівника соціальної служби, психолога тощо і при умові поважного ставлення батьків один до одного) (інформаційні довідки від 12.12.2018 року та від 04.12.2019 року том 1, а. с. 37-40).

Згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження від 30.08.2019 року № 2378/2379/19-27, проведеного Кропивницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для усунення негативних факторів, які мають суттєвий вплив на фізичний стан ОСОБА_4 та для зняття у нього виявленої тривожності, необхідне повне обмеження останнього у спілкуванні з батьком. У разі прийняття інших варіантів рішень, сила емоційного потрясіння буде тільки зростати, що стане дуже поважною небезпекою для стабільного розвитку психічного здоров`я дитини (том 1, а. с. 43-47).

Як вбачається з інформації наданої КНП «ЦПМСД № 2» Святошинського району м. Києва 03.01.2020 року, дитина ОСОБА_7 спостерігається в медичному закладі. 09.06.2015 року йому оформлена інвалідність, діагноз: вроджена вада розвитку. Хвороба Гіршпрунга, аноректальна форма зі стійким порушенням прохідності кишечника. Гіпомоторна дискенезія товстої кишки. Хронічний вторинний коліт. Функціональний систолічний шум СН 0ст.

За час спостереження у медичному закладі дитина у зв`язку із захворюваннями перебувала на стаціонарному лікуванні:

30.05-11.06.2019 року - неврологічне відділення, діагноз: астено-невротичний с-м, стерта дизартрія, хвороба Гіршпрунга, дискенезія жовчо-вивідних шляхів, сколіотична постава, хронічний тонзиліт;

01.08-05.08.2019 - КМДКЛ № 1, діагноз: гостра кишкова інфекція;

06.08.2019 року - НДСЛ «Охматдит», діагноз: товсто-кишкова інвагінація, ацетомічний с-м, кишкова коліка, перианальний дерматит;

30.08-12.09.2019 року - кардіо-ревматологічне відділення ДКЛ № 6, діагноз: вегето-судинна дистонія, пролапс мітрального клапану іст. Дифузні зміни печінки, мезаденит;

17.10.2019 року - ДКЛ № 7, під час проведення МРТ обстеження виявлено кісту щито-підязикового протоку. Рекомендоване оперативне втручання, яке відтерміноване у зв`язку із захворюванням на вітрянку;

03.12.2018, 28.03.2019 - невролог, діагноз: мінімальна мозкова дисфункція. Незрілість емоційно-вольової сфери, неврозоподібний стан з енурезом, надані рекомендації щодо режиму дня;

09.10.2019 - отоларинголог, діагноз: хронічний аденотонзиліт;

09.10.2019 - хірург, діагноз: хвороба Гіршпрунга аноректальна форма зі стійким порушенням прохідності кишечника. Гіпомоторна дискенезія товстої кишки. Хронічний вторинний коліт. Плоскоступість.

Висновком Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.02.2022 року № 107-40/996 рекомендовано визначити способи участі громадянина ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: дві години щоденно першого тижня місяця за місцем проживання дитини з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я, в узгоджених сторонами місцях проведення зустрічей та в присутності матері дитини у разі її погодження (том 2, а. с. 29-31).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

При цьому, як зазначено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня 2021 року батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідність визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи, зокрема суд має врахувати, у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

При цьому, треба пам`ятати, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд першої інстанції встановив, що дитина сторін ОСОБА_7 не бажає спілкуватися з батьком ОСОБА_1 , після зустрічей з ним у дитини настають негативні наслідки, загострюється відчуття страху до батька, підвищується тривожність та знервованість. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, висновками психологів, які проводили з дитиною психологічно-діагностичні консультації.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині зміни способу участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 шляхом встановлення йому часу для побачень з дитиною: по дві годині у кожні суботу та неділю першого тижня місяця в узгоджених сторонами місцях проведення зустрічей, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини, в присутності матері дитини у разі її погодження.

Такий спосіб участі батька у вихованні дитини, на переконання суду, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, а також забезпечить баланс між правами та обов`язками обох батьків по відношенню до дитини.

Погоджується колегія суддів також і з висновками суду першої інстанції щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Відповідно до інформації з медичних закладів син сторін ОСОБА_7 тяжко хворіє, має статус дитини з інвалідністю, потребує домашнього догляду та постійного лікування.

Суд першої інстанції установив, що додаткові витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача пов`язані з лікуванням дитини, необхідністю проведення йому аналізів, обстежень, придбання ліків. Всі ці витрати несе позивачка, натомість відповідач, в свою чергу, сплачує визначені йому судовим рішення аліменти у розмірі 2 000,00 грн щомісяця, проте інших жодних витрат, пов`язаних зі станом здоров`я сина ОСОБА_5 , не несе.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_2 належними та допустимими доказами, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 викликані особливими обставинами, які зумовлені хворобою дитини. Заявлена до стягнення сума підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростована відповідачем.

Суд першої інстанції врахував, що тягар з утримання дитини, яка потребує постійного лікування та догляду не може бути покладено лише на позивача, відповідач також зобов`язаний нести такі витрати, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки половини понесених нею додаткових витрат на дитину, документальне підтвердження яких надано до суду (консультаціями лікарів, проведених аналізів, придбання медичних препаратів та медичних виробів) у розмірі 58 373,46 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного об`єднання в одній позовній заяві не пов`язаних між собою вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки усі заявлені у межах цієї судової справи позовні вимоги стосуються участі батьків у вихованні та утриманні спільної дитини сторін.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції ґрунтує своє рішення саме на психологічних висновках, наданих позивачем, ігноруючи висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 18.02.2022 року № 107-40/996, яка є третьою особою в даній справітакож є безпідставним, адже у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції надав оцінку доказами, наданим як позивачкою, так і відповідачем.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив висновок Святошинської районної в м Києві державної адміністрації від 18.02.2022 року № 107-40/996, наданий відповідачем, оскільки в ньому не надано оцінки доцільності зміни способу участі батька у спілкуванні і вихованні з дитиною з урахуванням вищезазначених обставин, а продубльовано той самий спосіб, який був визначений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2018 року. Тобто, висновок прийнято без урахування інтересів дитини та без встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення такого питання.

Твердження апелянта про те, що в період з січня 2020 року по вересень 2024 року, крім аліментів, визначених рішенням суду, відповідач сплатив позивачцідодатково 22108,22 грн не впливає на висновки суду, оскільки відсутні підстави вважати, що вказані кошти були спрямовані саме на компенсацію витрат, понесених позивачкою на лікування дитини. При цьому, відсутність доказів звернення позивачки до відповідачащодо додаткових витрат на дитину в позасудовому порядку не звільняє батька від обов`язку брати участь в утриманні його дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бардошевською Тетяною Ігорівною,залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді В.В. Соколова

Т.О. Невідома