Справа № 473/3975/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВА)

"29" травня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Багрін І.А.,

представниці скаржниці Цимбал А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича та на постанову про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. та на постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказувала, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2019 року (справа №473/3975/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 19 605,70 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 11 квітня 2011 року, а також 874,25 грн судових витрат.

На підставі рішення АТ КБ «ПриватБанк» отримало виконавчий лист, який пред`явило для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В.

12 жовтня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. на підставі виконавчого листа виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 76285812.

Однак вказану постанову виконавець виніс з порушенням вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчі документи (крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган) можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, а також вимог виконавчого документа, у якому зазначено строк пред`явлення його до виконання до 03 грудня 2022 року.

Також ОСОБА_1 вказувала на те, що вона не отримувала від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. копії постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлень про стан примусового виконання судового рішення, внаслідок чого була незаконно позбавлена прав на доступ до інформації про стан виконавчого провадження та документів виконавчого провадження.

Про наявність виконавчого провадження, оскаржуваної постанови та її змісту ОСОБА_1 дізналася лише 10 лютого 2025 року.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. щодо прийняття до виконання виконавчого листа Вознесенського міськрайонного суду від 03 грудня 2019 року у справі №473/3975/19, відкриття виконавчого провадження поза межами встановлених строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12 жовтня 2024 року.

Своєю ухвалою від 24 лютого 2025 року суд прийняв скаргу до розгляду та відкрив провадження у справі.

28 березня 2025 року від представника приватного виконавця Булахевіча С.В. ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення на скаргу.

03 квітня 2025 року від представниці скаржниці Цимбал А.А. надійшли заперечення на пояснення у справі.

24 квітня 2025 року від представника приватного виконавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшли додаткові письмові пояснення на скаргу.

15 травня 2025 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області постановив ухвалу, згідно якої відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

20 травня 2025 року представник приватного виконавця Булахевіча С.В. Головатюк І.М. подав до суду заяву про постановлення додаткової ухвали у справі в частині стягнення понесених виконавцем судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

В судове засідання представник приватного виконавця Булахевіча С.В. Головатюк І.М. не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

В судовому засіданні представниця скаржниці Цимбал А.А. проти задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечувала, вказуючи на те, що:

- приватний виконавець Булахевіч С.В. не є стороною позовного провадження та учасником справи, закон не передбачає стягнення витрат на правничу допомогу на користь виконавця у справах про оскарження, його рішень, дій чи бездіяльності, а тому вимоги останнього є безпідставними;

- приватним виконавцем Булахевічем С.В. не доведено необхідність та неминучість понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки останній мав можливість та необхідні знання для самостійного представництва своїх інтересів в суді;

- представник приватного виконавця Головатюк І.М. під час розгляду справи по суті не подавав заяв про стягнення судових витрат, в тому числі на правничу допомогу;

- матеріали справи не містять доказів понесення виконавцем та розміру витрат на професійну правничу допомогу;

- заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними з обсягом виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення представниці скаржниці Цимбал А.А., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2025 року між АБ «Владислава Гриценюка» та приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. було укладено Договір про надання правової допомоги №21-1/03/25, відповідно до умов якого адвокатське бюро зобов`язалося надати приватному виконавцю правничу допомогу з підготовки та представництва його інтересів під час розгляду скарги на його дії в межах справи №473/3975/19, з усіма правами, наданими йому процесуальним законом, а приватний виконавець зобов`язався сплатити гонорар за фіксованою ставкою 12 000 грн.

За встановленого, між АБ «Владислава Гриценюка» та приватним виконавцем Булахевічем С.В. виникли правовідносин з приводу надання правничої допомоги.

Відшкодування судових витрат має відбуватись на будь-якій стадії судового провадження, зокрема і на стадії судового контролю за виконанням судових рішень.

Приватний виконавець, як суб`єкт, чиї дії можуть бути предметом оскарження, має право на відшкодування судових витрат, понесених ним під час здійснення судом відповідного судового провадження, на загальних підставах.

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду 18 грудня 2024 року у постанові по справі №921/357/20.

Згідно Звіту про обсяг наданих адвокатських послуг АБ «Владислава Гриценюка» адвокатом Головатюком І.М. в межах виконання доручення з виконання договору про надання правничої допомоги надано наступні послуги:

- 21 та 23 березня 2025 року: перемовини з клієнтом; отримання документів; правовий аналіз та вивчення документів; вивчення нормативно-правової бази, що регулює правовідносини; вироблення правової позиції; підготовка та підписання договору про надання правової допомоги;

- 24-25 березня 2025 року - складення та направлення до суду пояснення по скарзі;

- 26 березня 2025 року - підготовка та направлення клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції;;

- 10 квітня 2025 року - складення та направлення до суду додаткових пояснень по скарзі;

- 03 квітня 2025 року, 15 травня 2025 року - участь у судових засіданнях;

- 16 та 19 травня 2025 року - складання та направлення заяви про стягнення судових витрат та звіту про обсяг наданих послуг.

Згідно Акту наданих послуг за Договором про надання правової допомоги №21-1/03/25 від 19 травня 2025 року сторонами договору підтверджено повне виконання адвокатським бюро доручення клієнта з надання правничої допомоги.

Згідно копії Платіжної інструкції №64190 від 28 березня 2025 року приватний виконавець Булахевіч С.В. сплатив АБ «Владислава Гриценюка» узгоджений гонорар у розмірі 12 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.

Разом з тим, правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що закон конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд встановив, що у своїх письмових поясненнях від 28 березня 2025 року представник приватного виконавця Головатюк І.М. надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, які поніс приватний виконавець та які останній бажає відшкодувати, та в межах передбачених законом строків подав заяву про їх відшкодування.

За встановленого, понесені виконавцем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню.

При цьому, слід зазначити наступне.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. Розмір гонорару повинен відповідати критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням їх складності, необхідних процесуальних дій сторони (постанова Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №369/12718/20).

Поїздки до суду, підготовка пакету документів на відправку, похід на Укрпошту, комунікація із замовником, узгодження з ним позиції не є видами правничої допомоги, мають організаційний характер та є складовими підготовки процесуальних документів для подачі до суду.

Подібні висновки надав Верховний Суд у постановах від 16 січня 2022 року у справі №756/8241/20 та від 30 травня 2024 року у справі 759/6109/21.

Аналогічно Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що дії представника сторони, на користь якої ухвалено рішення, направлені на відшкодування понесених стороною, яка виграла спір, судових витрат, не відносяться до правничої допомоги, а є технічними, направленими виключно на розподіл судових витрат за наслідками розгляду спору.

Таким чином, дії адвоката щодо перемовин з клієнтом, отримання документів, підготовки та підписання договору про надання правової допомоги, складання та направлення заяви про стягнення судових витрат та звіту про обсяг наданих послуг, не є видами правничої допомоги в розумінні положень Цивільного процесуального кодексу України, а мають організаційний, технічний характер, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, їх дійсності та необхідності (правовий аналіз та вивчення документів; вивчення нормативно-правової бази, що регулює правовідносини; вироблення правової позиції; складення пояснення по скарзі та додаткових пояснень; підготовка клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції; участь у двох судових засіданнях (тривалістю 0,5 год. та 1 год. відповідно)), витраченим ним часом слід зменшити до 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв