Провадження № 2/489/1085/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В грудні 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 79 912,11 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 17.10.2017 між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків умовами надання споживчого кредиту. Згідно з умовами договору кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил.

26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 274, у відповідності до умов якого АТ «Укрсиббанк» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату передати грошові кошти в розпорядження АТ «Укрсиббанк». Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 274 від 26.06.2024 Реєстру прав вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 79 912,11 грн., з яких: 38 650,31 грн. заборгованість за основним боргом, 41 261,80 грн. заборгованість за процентами.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просить стягнути заборгованість з відповідача в судовому порядку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.12.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

07.05.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Матвєєнка І.Ю. надійшли письмові пояснення (відзив) на позов, згідно яких він просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що до позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» долучено лише розрахунок заборгованості, який, на переконання відповідача, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є лише одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення однієї сторони (позивача). В матеріалах справи не міститься належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження перерахування первісним кредитором будь-яких грошових коштів на рахунок відповідача. Також зауважував, що долучений до матеріалів справи договору факторингу не повний, не містить частини розділів, не надано відомостей про загальну суму заборгованості, яка передається від АТ «Укрсиббанк» до позивача. Враховуючи викладене вважав, що позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 . Окрім викладеного, відповідач заявила про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, оскільки, яка вказує позивач, строк кредитного договору сплинув 20.10.2019, проте ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звертається із даним позовом до суду лише у грудні 2024 року.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Матвєєнко І.Ю. в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про розгляд справи належним чином, в поданому відзиві на позовну заяву просили суд розглянути справу за їх відсутності.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

17.10.2017 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та умови кредитування № 0, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану револьверна кредитна картка «Шоппінг картка НПК» картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього договору-анкети та правил споживчого кредитування (а.с. 3).

Відповідно до п. 1.2 договору банк встановлює ліміт овердрафту на картковий рахунок клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та правилами.

Згідно п. 2.2, 2.4 договору ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 15 000,00 грн. Строк користування кредитом з 17.10.2017 по 20.10.2019. Реальна процентна ставка становить 38,6 %.

Дата платежу, в яку клієнт зобов`язаний поповнити рахунок на мінімальну суму поповнення рахунку 20 число кожного місяця (п. 2.6 договору).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 17.10.2017 за період з 26.06.2024 по 30.11.2024 борг становить 79 912,11 грн., з яких: 38 650,31 грн. заборгованість за основним боргом, 41 261,80 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 9). При цьому вказаний розрахунок містить лише визначення розміру суми боргу за тілом кредиту та за відсотками (яка не змінювалась протягом вказаного періоду) - без вказівки помісячного розміру нарахованих відсотків, належного до сплати тіла кредиту, фактично виплачених боржником сум, тощо.

26.06.2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 274, відповідно до умов якого клієнт відступає, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених договором (а.с. 10-12).

Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 79 912,11 грн. (а.с. 13).

Отже у справі, що розглядається, предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору. При цьому зі змісту вказаного договору передбачено можливість надання позичальнику суми кредиту в розмірі не більше 15 000,00 грн. ліміт овердрафту на платіжну картку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, в тому числі, договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у передбаченому законом порядку набуло право вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитними договором належним чином не виконав, отримані кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 79 912,11 грн., на переконання позивача згідно статей 526, 1054 ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість у вказаному розмірі, яка підтверджена розрахунками позивача та відповідачем не спростована.

На підтвердження укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до матеріалів справи долучено: копію договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку та паспорту споживчого кредиту, копію анкети-заяви про надання споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, який містить лише визначення розміру суми боргу за тілом кредиту та за відсотками - без вказівки помісячного розміру нарахованих відсотків, належного до сплати тіла кредиту (щомісячно), фактично виплачених боржником сум кредиту та відсотків, тощо.

Будь-яких клопотань про витребування доказів позивачем заявлено не було.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Всупереч вказаних вище положень діючого законодавства, позивачем не долучено до матеріалів справи належних, достовірних та неспростовних доказів заявлених ним позовних вимог.

Так, до позовної заяви долучено копію кредитного договору, який передбачає можливість отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту в межах ліміту кредитування 15 000,00 грн. строком до 20.10.2019. Разом з тим, до позовної заяви не додано доказів видачі ОСОБА_1 кредитної картки, дати її видачі, строку її дії, повторної видачі кредитної картки та продовження дії ліміту кредитування, не вказано взагалі суму отриманих відповідачем кредитних коштів, не визначено, чи було нею здійснено будь-які погашення за кредитною карткою, не вказано розмір відсотків за користування кредитом, застосовний при розрахунку заборгованості, не зазначено період нарахування відсотків, на надано відомостей про збільшення ліміту кредитування враховуючи те, що згідно умов договору ліміт овердрафту становить 15 000,00 грн., а згідно заявлених позовних вимог заборгованість за основним боргом складає 38 650,31 грн.

У відповідності до договору про надання споживчого кредиту встановлено, що його невід`ємною частиною є Правила споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», які також не долучені позивачем до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, згідно наданих матеріалів не виявляється можливим встановити факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, їх розмір, розмір заборгованості, період її виникнення, строк нарахування відсотків, та інші обставини справи, які мають істотне значення для вирішення її по суті.

Окрім викладеного, до матеріалів справи позивачем долучено розрахунок заборгованості, який містить лише визначення розміру суми боргу за тілом кредиту та за відсотками (який не змінювався) - без вказівки помісячного розміру нарахованих відсотків, належного до сплати тіла кредиту (щомісячно), фактично виплачених боржником сум кредиту та відсотків, тощо.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими, безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову по суті, доводи, викладені у відзиві відповідача стосовно застосування судом позовної давності, судом не перевіряються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи викладене, інші аргументи відповідача, визначені ним як підстави заперечення проти позовних вимог, не мають вирішального значення для розгляду справи по суті та не спростовують висновків суду про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 27, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 29.05.2025.

Суддя Г.А. Микульшина