ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/652/25 Справа № 213/2763/19 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №213/2763/19 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», ОСОБА_2 , треті особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі юа», державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович, про скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Нестеренко О.М., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «Банк Камбіо», ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Закупівлі ЮА», державний реєстратор КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С.В., про скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з травня 2013 року зазначені в позові об`єкти нерухомості перебували в іпотеці у ПАТ «Банк Камбіо» на підставі договорів іпотеки, які у вересні 2014 року було припинено та/або розірвано у зв`язку з повним погашенням кредитних зобов`язань за кредитами, про що було внесено відповідні відомості до держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, в зв`язку з чим права ПАТ «Банк Камбіо» як іпотекодержателя на об`єкти нерухомості було припинено.

Постановою правління НБУ №782 від 04 грудня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №140 від 04 грудня 2014 року про початок процедури виведення ПАТ «Банк Камбіо» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до постанови Правління НБУ №144 від 27 лютого 2015 року, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №46 від 02 березня 2015 року про початок з 02 березня 2015 року процедури ліквідації цього Банку.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» №109 від 18 липня 2018 року було затверджено Акт комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему Гарантування вкладів фізичних осіб» в правочинах щодо нерухомого майна, з приводу якого позивач звернулась до суду.

04 жовтня 2018 року ПАТ «Банк Камбіо» в особі уповноваженої особи на ліквідацію банку - Северіна Ю.П. було направлено ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності, з якими остання не згодна та вважає, що такими діями уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушує вимоги ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є істотним порушенням процедури, оскільки перевірка на ознаки нікчемності правочинів була здійснена лише під час ліквідації банку та суперечить вимогам ч.2 ст.19 Конституції України. ОСОБА_1 зазначає, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі №826/1476/15, що лише за наявності рішення суду можна застосувати до позивача будь які наслідки недійсності нікчемного правочинну, і що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

Також зазначає, що на момент направлення їй ПАТ «Банк Камбіо» в особі уповноваженої особи на ліквідацію банку - Северіним Ю.П. повідомлень про нікчемність правочинів сплинув строк позовної давності щодо застосування наслідків нікчемного правочину. Незважаючи на це, всупереч вимогам законодавства та правового висновку Великої Палати Верховного Суду, державний реєстратор КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С.В., здійснив реєстрацію права власності на належні ОСОБА_1 об`єкти нерухомості за ПАТ «Банк Камбіо», припинивши на них право власності ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 зазначає що, виходячи з вищезазначеного, у ПАТ «Банк Камбіо», який ліквідується, були відсутні підстави на набуття права власності на спірні об`єкти нерухомості, а у державного реєстратора Ковальова С.В. були відсутні підстави для реєстрації за ПАТ «Банк Камбіо» такого права, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що рішення державного реєстратора підлягають скасуванню.

Після реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості за ПАТ «Банк Камбіо», вони були реалізовані на електронних торгах через електронний майданчик ТОВ «Закупівлі ЮА». Переможцем торгів та власником спірних об`єктів став ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що спірні об`єкти нерухомості вибули із володіння ОСОБА_1 , як власника, не з її волі, вона просить суд також визнати недійсними договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, укладені між ПАТ «Банк Камбіо»та ОСОБА_2 , витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та визнати за нею власності на спірні об`єкти нерухомого майна, вирішити питання судового збору.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року позов задоволено.

- Рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. про державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_1 скасовано, а саме:

рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45514225 від 13 лютого 2019 року 19:12:21, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 60,3 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0;

рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45514753 від 13 лютого 2019 року 21:35:28 ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, що складається: 1 - торговельний зал пл. 43,2 кв. м; 2 - торговельний зал пл. 14,6 кв. м; 3 - туалет пл. 1,0 кв. м; 4 - кабінет пл. 8,3 кв. м; 5 - кімната персоналу пл. 6,2 кв. м; I - тамбур пл. 2,5 кв. м; II - балкон пл. 0,6 кв. м, загальна площа 76,4 кв. м, адреса: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7;

рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45514429 від 13 лютого 2019 року 20:38:29, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 49,5 кв. м, адреса: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0;

рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45515207 від 14 лютого 2019 року 08:24:03, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх чотирьохповерхового житлового будинку, загальною площею 49,2 кв. м, адреса: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0;

рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45513359 від 13 лютого 2019 року 17:49:37, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення магазину непродовольчої групи товарів після реконструкції квартири, вбудоване в перший поверх житлового будинку, загальною площею 63,3 кв. м, адреса: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0.

- Рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова С.В. про реєстрацію права власності ПАТ «Банк Камбіо» () скасовано, а саме:

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45514225 від 13 лютого 2019 року 19:04:07, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 60,3 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0. Номер запису про право власності: 30281043;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45514753 від 13 лютого 2019 року 21:07:51, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, що складається: 1 - торговельний зал пл. 43,2 кв. м; 2 - торговельний зал пл. 14,6 кв. м; 3 - туалет пл. 1,0 кв. м; 4 - кабінет пл. 8,3 кв. м; 5 - кімната персонала пл. 6,2 кв. м; І - тамбур пл. 2,5 кв. м; II - балкон пл. 0,6 кв. м, загальна площа 76,4 кв. м, адреса: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7. Номер запису про право власності: 30281607;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45514429 від 13 лютого 2019 року 19:41:41, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 49,5 кв. м, адреса: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0. Номер запису про право власності: 30281455;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45515207 від 14 лютого 2019 року 08:17:22, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх чотирьохповерхового житлового будинку, загальною площею 49,2 кв. м, адреса: АДРЕСА_4 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0. Номер запису про право власності: 30281910;

рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45513359 від 13 лютого 2019 року 17:45:50, ОСОБА_3 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровська область щодо нежилого приміщення магазину непродовольчої групи товарів після реконструкції квартири, вбудоване в перший поверх житлового будинку, загальною площею 63,3 кв. м, адреса: АДРЕСА_5 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0. Номер запису про право власності: 30280143.

- Визнано недійсними наступні договори купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомого майна, укладені між ПАТ «Банк Камбіо» () та ОСОБА_2 , а саме:

договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 60,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований за №1484;

договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилого приміщення загальною площею 63,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , посвідчений 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований за №1485;

договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 76,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований за №1486;

договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилого приміщення, вбудованого в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 49,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований за №1487;

договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх чотирьохповерхового житлового будинку, загальною площею 49,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчений 10 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований за №1488.

- Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти нерухомого майна:

нежитлове приміщення магазину непродовольчої групи товарів після реконструкції квартири, вбудоване в перший поверх житлового будинку, загальною площею 63,3 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 (реєстраційний номер нерухомого майна 0);

нежитлове приміщення, вбудоване в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 60,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 0); нежиле приміщення, вбудоване в 1 поверх п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 49,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 0);

нежитлове приміщення загальною площею 76,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 7); нежиле приміщення вбудоване в перший поверх чотирьохповерхового житлового будинку, загальною площею 49,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер нерухомого майна 0).

Вирішено питання судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) - адвокат Кібець подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на безпідставність та необґрунтованість судового рішення, вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Фонду, оскільки досліджувались та надавалась відповідна правова оцінка діям та рішення Фонду і Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію (яка є працівником Фонду, діє від імені Фонду в межах делегованих повноважень), і є відмінною від особи Банку, що ліквідується.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає можливість Банку здійснювати таку перевірку, застосовувати наслідки недійсності нікчемних правочинів, тощо. Такі дії вчиняє безпосередньо Фонд чи Уповноважена особа Фонду на ліквідацію у випадку делегування їй відповідних повноважень.

Зазначає, що визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» здійснюються Фондом безпосередньо.

Крім того, відповідно до п.4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26 грудня 2008 року №758-0- 2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз`яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Метою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Отже, після запровадження процедури тимчасової адміністрації банку на Фонд або його уповноважену особу покладається обов`язок вжити заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказує, що згідно положень ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що обов`язок Фонду щодо збереження активів банку реалізується шляхом забезпечення проведення Фондом протягом дії тимчасової адміністрації перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Указана норма стосується правочину, однією зі сторін якого є Банк, щодо якого запроваджено тимчасову адміністрацію, тобто свідчить про те, що законодавець передбачив спеціальні норми, які визначають порядок віднесення до нікчемних правочинів, мета яких суперечить майновим інтересам банку.

Зі змісту ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що Фонд повинен виявити правочини (у тому числі договори), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Приписами ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено виключний перелік підстав, за яких правочин (у тому числі, пов`язана із ним транзакція) є нікчемним. За таких обставин ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальною нормою та визначає виключний перелік підстав для віднесення правочинів до нікчемних.

Таким чином, недійсність правочинів неплатоспроможного банку, які містять ознаки нікчемності, установлено законом. Такі правочини є недійсними (нікчемними) незалежно від часу їх виявлення (як під час тимчасової адміністрації, так і ліквідації) уповноваженою особою Фонду або Фондом, за умови якщо вони вчинені Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації Банку. Незалежно від того, чи була проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону перевірка правочинів Банку і виданий відповідний наказ, правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону). Дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів вважаються правом Фонду чи його уповноваженої особи, що передбачено ст.ст.37, 38 Закону. Наслідки нікчемності правочинів (реституція) застосовується протягом всієї процедури ліквідації, оскільки Закон та Цивільний кодекс України не визначають таких строків. Закон, встановлюючи прямий обов`язок проводити перевірку протягом тимчасової адміністрації, жодним чином не забороняє, не обмежує Фонд та його Уповноважену особу, у праві протягом всієї процедури ліквідації банку здійснювати таку перевірку, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, що узгоджується з ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказує, що приймаючи безготівкове «погашення» зобов`язань за договором Банк порушив приписи, встановлені постановою Правління Національного банку України від 19.08.2014 №510/БТ для ПАТ «Банк Камбіо», а тому такі операції є нікчемними, оскільки є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, тобто високоліквідних коштів банк не отримав.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, в даному випадку розрахункові операції проведені між сторонами щодо виконання зобов`язань є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що не може свідчити про належне виконання зобов`язань в розумінні ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Просив скасувати рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ямковий В.І. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та прийнятим із додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

В обґрунтування зазначає, що відповідно до частини другої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Отже, твердження про те, що дії Фонду щодо застосування наслідків нікчемності правочинів вважаються його правом, яким він може скористатися протягом всієї процедури ліквідації, оскільки Закон та Цивільний кодекс України не визначають таких строків, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказує, що перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок у одному банку не є правочинами в розумінні статей 202, 204, 626 ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а є банківськими операціями, тому не можуть визнаватися нікчемними, оскільки проведені на виконання цивільно-правових договорів. Отже, з огляду на те, що спірні правочини та погашення кредиту вчинені до віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації, а дії щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами, а є банківськими операціями, доводи відповідача про їх нікчемність в силу пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставними. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеній в постанові від 05.12.2018 у справі № 911/3880/15, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.06.2018 у справі №755/7957/16-ц.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Камбіо» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1 (п.2.2). Пунктом 1.9 Договору передбачено, що зобов`язання за договором забезпечується одинадцятьма об`єктами нерухомого майна зокрема і спірними об`єктами нерухомості, стосовно яких вирішується спір у даній справі.

03 вересня 2014 року між юридичною особою за законодавством України ПАТ «Банк «Камбіо», ідентифікаційний код юридичної особи 26549700 - Кредитор, та ТОВ «Фавор-КР», ідентифікаційний код юридичної особи 38256100 - Боржник, та ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 - поручитель, укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов`язків між кредитором та Боржником.

У матеріалах справи наявний договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_3 , в якому у графі «клієнт» зазначена ОСОБА_4 та її анкетні данні. Також міститься виписка по рахунку, з якого вбачається що 12 вересня 2014 року на рахунок НОМЕР_1 , який був відкритий ПАТ «Банк «Камбіо» для перерахування коштів, з рахунку НОМЕР_3 (відкритого на ім`я ОСОБА_4 ) було перераховано кошти за договором поруки.

Апелянт зазначає, що у банківській системі кошти клієнтів обліковуються як запис, та за відсутністю коштів у банку платника, такі кошти не можуть перераховуватись на будь який інший рахунок, в тому числі, відкритий в цьому ж банку, та вважає, що таким чином не можна вважати заборгованість за кредитним договором погашеною.

Також встановлено, що Постановою Правління НБУ від 19 серпня 2014 року за №510/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Банк «Камбіо» шляхом призначення куратора» заборонено зокрема: Банку використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки; зобов`язано банк здійснювати розрахунки у національній валюті виключно через кореспондентський рахунок № НОМЕР_4 , що відкритий у Національному Банку України, Постановою правління НБУ від 25 вересня 2014 року за №603/БТ ПАТ «Банк «Камбіо» віднесено до категорії проблемних, запроваджено певні обмеження у його діяльності, зокрема: погашення заборгованості, що виникла за будь якими активами.

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 жовтня 2019 року у Національного банку України, за клопотанням відповідача, було витребувано докази, зокрема перерахування 12 вересня 2014 року суми 2 977 000 грн. та 36702,73 грн. з рахунку ОСОБА_4 (поручителя, який здійснив погашення заборгованості за Кредитним договором) через кореспондентський рахунок, який відкритий в Національному банку України за № 1.

Листом Національного банку України від 29 жовтня 2019 року за № 18-0007/56175/БТ суд було повідомлено, що до початку процедури ліквідації, Банк без участі Національного банку України відкривав рахунки своїм клієнтам, укладав з ними договори, здійснював їх розрахунково-касове обслуговування, проводив і приймав через систему електронних платежів НБУ міжбанківські електронні розрахункові документи тощо.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що хоча на рахунках банку кошти обліковуються як запис, але у банківський системі усі операції здійснюються за допомогою безготівкових розрахунків, що являють собою перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки одержувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки одержувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Ця норма зазначена у Постанові НБУ №22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті». Тому безготівкове переведення з одного рахунку на інший в межах однієї банкової установи, не маючи коштів, є можливим.

Судом першої інстанції було досліджено виписку/особовий рахунок, з якої вбачається перерахування коштів, тому суд прийшов до висновку, що даний правочин дійсний.

Суд виходив з того, що відповідач не мав права здійснювати подальший продаж спірного майна на електронних торгах, оскільки позивач була фактично позбавлена права власності на об`єкти нерухомості, права відповідача, як іпотекодержателя на спірні об`єкти нерухомості було припинено, про що раніше було внесено відповідні записи до держаного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 та пункту 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

Аналіз функцій Фонду, викладених в статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого, здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо, або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень, мають право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, установлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а пов`язані з управлінням банком у якості виконавчого органу (адміністрації).

В розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможним є банк, щодо якого НБУ прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі Закон №2121-III). Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку, призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Таким чином, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку (частина четверта статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно із частинами першою та другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

На виконання вказаних приписів, наказом уповноваженої особи Фонду, виданим останнім як органом управління ПАТ «Банк Камбіо», деякі правочини Банку за вкладними операціями віднесено до нікчемних. Цей наказ є результатом внутрішньої перевірки правочинів ПАТ «Банк Камбіо», забезпеченої уповноваженою особою Фонду, і внутрішнім документом Банку, обов`язковим для виконання працівниками, та не породжує обов`язків у контрагентів Банку, оскільки обов`язок повернути майно (кошти) виникає у контрагентів не на підставі наказу про виявлення нікчемних правочинів, а в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України). Таке майно (кошти) може бути повернуто або добровільно, або у примусовому порядку на підставі судового рішення.

Таким чином, на переконання суду, визнання певних правочинів нікчемними, в порядку і на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не звільніє Банк в особі уповноваженої особи Фонду (для застосування наслідків нікчемного правочину), від обов`язку додержання вимог закону, зокрема звернутись з відповідним позовом до суду.

З огляду на викладене колегія судів відхиляє доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що згідно ч.2 ст.215 ЦК України, визнання нікчемного правочину у судовому порядку недійсним не вимагається. Нікчемним правочин є не в силу рішення Уповноваженої особи та не з моменту прийняття такого рішення, а є нікчемним в силу Закону та з моменту укладення (проведення) правочину.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі

826/1476/15 - згідно з положеннями ст.ст.37, 38 Закону Фонд або його уповноважена

особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто

мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти

відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це

сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності

правочинів. При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його

уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини

нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку,

підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту

укладення в силу закону (ч.2 ст.215 ЦК України та ч.3 ст.38 Закону) незалежно від

того, чи була проведена передбачена ч.2 ст.38 Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін

у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків.

Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Отже, колегія судів погоджується із твердженням позивача про те, що рішення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочинів не є правовою підставою, для застосування певних наслідків у тому числі у вигляді набуття, зміни або припинення права власності особи на нерухоме майно, та відповідно не є підставою згідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності чи переходу права власності та інших речових прав.

Суд першої інстанції в рішенні, обґрунтовуючи свої висновки, правильно послався на статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. Зазначив, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Суд виснував, що відповідач, здійснивши продаж спірного майна на електронних торгах, фактично позбавив позивача права власності на об`єкт нерухомості так як даний факт не було оспорено у суді, права відповідача як іпотекодержателя на вказані об`єкти нерухомості було припинено, про що було внесено відповідні записи до держаного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно з ч.1 ст.26 цього Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

В силу ст.27 цього Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі пунктів які зазначені у цій статті, зокрема на підставі інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

За обставинами справи, державний реєстратор зробив спірні записи про реєстрацію прав відповідача на спірні об`єкти нерухомості на підставі саме повідомлень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», якими визнавалися нікчемними правочини про припинення іпотеки позивачем.

Враховуючи наведене, суд задовольнив позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича індексний №455114225 від 13.02.2019, індексний №45514753 від 13.02.2019, індексний №45514429 від 13.02.2019, індексний №4551207 від 14.02.2019, індексний №45513359 від 13.02.2019 про державну реєстрацію припинення права власності позивача, а також похідні вимоги про скасування рішень державного реєстратора Ковальова Сергія Вадимовича про реєстрацію права власності за відповідачами: індексний №45514225 від 13.02.2019, індексний №45514753 від 13.02.2019, індексний №45514429 від 13.02.2019, індексний №45515207 від 14.02.2019, індексний № 45513359 від 13.02.2019, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Зідно статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч.2 цієї статті, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно з ч.3 цієї статті, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Встановивши фактичні обставинисправи, та надавши їм правову оцінку, суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позову в частині позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності за позивачем на спірні об`єкти нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року по цивільній справі № 213/2736/19 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року по цивільній справі № 213/2736/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 26.05.2025р.

Головуючи суддя О.В. Агєєв