ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3029/25 Справа № 185/5323/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року (головуючий суддя Головін В. О., повний текст рішення складений 11 грудня 2024 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ЦКС - Інвест про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що працював на підприємстві відповідача в період з 29.11.2023 року по 21.02.2024 року на посаді слюсаря зі складання металевих конструкцій.

Під час роботи на підприємстві він захворів і деякий час перебував на лікарняному. 23 березня 2024 року він направив лист до роботодавця поштою, який було відповідачем отримано 01 квітня 2024 року. 02 квітня 2024 року на зарплатну банківську карту було отримано 697,23 грн. та 3 279,22 грн.,а всього 3 976,45 грн.

Відповідно до додатку № 3 «Розрахунок компенсації за невикористану відпустку» - «Нарахування відпустки № ЦБІНВ 000002 від 21.02.2024 року» відповідач нарахував заробітну плату за січень 2024 року за 23 робочих дня 12 850 грн. Це підтверджується копією додатку № 3. На зарплатну карту було отримано 25.01.2024 року 5 397 грн. та 06.02.2024 року 4 947 грн. 25 коп. Всього 10 344 грн.25 коп. Виплата вказаних сум, як «заробітна плата за січень 2024 року » підтверджується електронним листом відповідача від 03.04.2024 року.

Таким чином, відповідач самостійно нарахував та виплатив заробітну плату за січень 2024 року на власний розсуд, без врахування лікарняних.

Вважає, що підприємство не повністю виплатило йому заробітну плату за час хвороби.

Просив стягнути з ТОВ «ЦКС-Інвест» на його користь заробітну плату у розмірі 8566,67 гривень та судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне та не всебічне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що відповідач надав суду першої інстанції відзив на позовну заяву та докази по справі з пропущенням процесуального строку на їх подання, одночасно не подав клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву, також відповідач не обґрунтував неможливість подання доказів у вказаний строк з причин, що не залежали від нього. В матеріалах справи не має ухвали суду щодо поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та доказів по справі.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності.

За 14 днів розмір лікарняних, які підлягають виплаті ПФ України, за заявою розрахунком відповідача становить 1266,43+4643,54 = 5909,97 грн.

Проте, відповідач самостійно нарахував та знизив розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності з 5909,97 грн. до 3265,50 грн. Тобто наніс позивачу матеріальну шкоду у розмірі 5909,97 3265,5 = 2644,47 грн. При цьому, відповідач виплатив самостійно за рахунок власних коштів, тобто порушив вимоги ЗУ «Про загальнодержавне соціальне страхування», оскільки законом передбачено оплату роботодавцем тільки п`яти днів тимчасової непрацездатності.

Крім того у рішенні суду першої інстанції вказано про те, що 10 липня 2024 року йому було виплачено середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні. Проте, вказана обставина жодним чином не впливає на обставини справи, та доводить або спростовує будь які аргументи сторін, оскільки не має жодного відношення до предмету спору, оскільки предметом спору є виплата заробітної плати при звільненні 21 лютого 2024 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ЦКС-Інвест» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Посилається на те, що у період з 04 січня по 31 січня 2024 року відповідальний за облік робочого часу майстер дільниці ОСОБА_2 знаходився у відрядженні, що підтверджується наказом №1-в від 03.01.2024 року та Посвідченням про відрядження, а тому своєчасно не надав бухгалтеру підприємства відповідної інформації щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період з 01.01.2024 року по 08.01.2024 року та з 17.01.2024 року по 01.02.2024 року.

Зазначає, що з вищезазначених причин, працівнику ОСОБА_1 була помилково нарахована заробітна плата за січень 2024 року у розмірі 12 850 грн. За вирахуванням податків останній помилково отримав на картковий рахунок суму у розмірі 10344,25 грн., що підтверджується розрахунковою відомістю за січень 2024 року, табелем обліку використання робочого часу за січень 2024 року, заробітними платіжними відомостями №5 від 25.01.2024 року та №7 від 06.02.2024 року. В середині лютого 2024 року бухгалтер ОСОБА_3 дізналась від ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 у січні 2023 року знаходився на лікарняному.

Також, згідно даних підсистеми «Електронний реєстр листків непрацездатності» інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ на ім`я ОСОБА_1 були сформовані наступні листки непрацездатності: №№19336891-1, 10297731- -1, 19791691-1, 19855987-1, 10559057- -1, 20085282-1, 20169545-1. Відповідно до відомостей нарахування по лікарняним листам №№10297731- -1, 19467238-1, 19855987-1, 10559057- -1, 20085282-1, 20169545-1 від 12.02.2024 року працівнику ОСОБА_1 було нараховано 5582,82 грн. з яких 2 317,37 грн. за рахунок підприємства, 3 265,45 грн. за рахунок пенсійного фонду.

За вирахуванням податків ОСОБА_1 мав отримати на руки 3 976,45 грн., з яких 1 347,76 грн. за рахунок підприємства, 2 628,69 грн. за рахунок уповноваженого органу управління. Одночасно з цим бухгалтером були сформовані заяви-розрахунки у відповідності до Додатку 1 до Порядку фінансування страхувальників для надання забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, однак з технічних причин, пов`язаних із нестабільною роботою провайдерів інтернету, та проведенням планових регламентних робіт із комп`ютерними системами підприємства, ці заяви не були надіслані до пенсійного фонду. З метою виправлення помилки, допущеної бухгалтером при нарахуванні заробітної плати працівнику ОСОБА_1 за січень 2024 року, керівництвом ТОВ «ЦКС- Інвест» був виданий наказ № 12 від 12.02.2024 року про утримання надміру нарахованої заробітної плати працівнику ОСОБА_1 на підставі ст. 127 КЗпП України, згідно бухгалтерської довідки № 1 від 12.02.2024 року.

21.02.2024 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства на підставі наказу №4-к від 21.02.2024 року за власним бажанням. У зв`язку із вищенаведеним, на підставі бухгалтерської довідки № 1 від 12.02.2024 року бухгалтером ТОВ «ЦКС- Інвест» була сформована уточнююча розрахункова відомість від 21.02.2024 року, у відповідності до якої працівнику ОСОБА_1 була перерозрахована належна йому до сплати при звільнені заробітна плата за лютий 2024 року.

Крім того, йому була нарахована компенсація за невикористані дні відпустки в розмірі 2482,12 грн. та виплачена з урахуванням податків сума цієї компенсації в розмірі 2 274,65 грн. Як було зазначено вище, по технічним причинам підприємство не мало можливості відправити заяви розрахунки для виплати забезпечення застрахованій особі у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а тому було прийняте рішення в повному обсязі оплатити лікарняні листи ОСОБА_1 за рахунок підприємства. В подальшому підприємство заяви розрахунки до Пенсійного Фонду України не надсилало, грошових коштів від ПФУ по лікарняним листам ОСОБА_1 не отримувало.

Тому, обставини, пов`язані із ненаданням ТОВ «ЦКС-Інвест» до ПФУ заяв-розрахунків виникли внаслідок технічних проблем. Разом з цим, підприємством було прийнято та реалізовано рішення про перерахування власних коштів на матеріальне забезпечення застрахованої особи. Також, позивачем не заперечувалось, що ним дійсно отримані кошти у рахунок матеріального забезпечення.

Таким чином, підприємством ТОВ «ЦКС-ІНВЕСТ» на підставі сформованих на ім`я ОСОБА_1 листків непрацездатності: №№19336891-1, 10297731- -1, 19791691-1, 19931376-1, 10559057- -1, 20169545-1, цілеспрямовано, у відповідності до норм діючого законодавства була нарахована та виплачена сума в розмірі 3 976,45 грн., що є допомогою по тимчасовій непрацездатності, а тому така виплата, на цей час, не може вважатися безпідставно набутим майном. Суми усіх виплат, в тому числі заробітної плати за лютий 2024 року, належних працівнику ОСОБА_1 при звільнені нараховані та виплачені у відповідності до норм трудового та податкового законодавства. Разом з цим, гр. ОСОБА_1 , чиї особисті майнові інтереси не були ніяким чином порушені, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, розуміючи, що помилково отримав на картковий рахунок неналежну йому суму заробітної плати за січень 2024 року, не звернувся до керівництва підприємства про надання пояснень. Так само, отримавши на картковий рахунок лікарняні в розмірі 3 976,45 грн., і не оспорюючи їх розмір, звертається до суду із позовною заявою, в якій вказує, що заробітна плата за січень 2024 року і лікарняні, у розмірі 3 976,45 грн. є майном набутим без достатньої правової підстави. Тим самим своєю недобросовісною поведінкою він порушує права юридичної особи шляхом зловживання своїм правом на отримання заробітної плати та інших соціальних виплат в супереч меті такого права.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 8566,67 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 29.11.2023 року по 21.02.2024 року працював у ТОВ «ЦКС-Інвест» на посаді слюсаря зі складання металевих конструкцій. Наказом №4-к від 21.02.2024 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням.

ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за січень 2024 року у розмірі 12850 грн., за вирахуванням податків останній отримав на картковий рахунок суму у розмірі 10344,25 грн., що підтверджується розрахунковою відомістю за січень 2024 року, табелем обліку використання робочого часу за січень 2024 року, заробітними платіжними відомостями №5 від 25.01.2024 року та №7 від 06.02.2024 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що суми усіх виплат, в тому числі лікарняних, належних ОСОБА_1 при звільнені нараховані та виплачені у відповідності до діючого законодавства в повному обсязі, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

Уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Згідно з п.1 ч.2, п.1.ч.5 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": Роботодавець зобов`язаний: здійснювати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом; Роботодавець несе відповідальність за: порушення порядку використання страхових коштів, несвоєчасне або неповне їх повернення;

Приписами ч.1 ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено: Страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах

Порядок виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності регулюється ч.2 ст. 15 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

Допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 15 Закону України «Про Загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавець несе відповідальність за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.

Обставини, пов`язані із ненаданням ТОВ «ЦКС-Інвест» до ПФУ заяв-розрахунків виникли внаслідок технічних проблем. Разом з цим, підприємством було прийнято та реалізовано рішення про перерахування власних коштів на матеріальне забезпечення застрахованої особи.

У відповідності до пункту 12 статті 1 Закону № 1105-XIV, страхові кошти - акумульовані страхові внески, суми від фінансових санкцій та інші надходження відповідно до законодавства для здійснення матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом.

Статтею 3 Закону № 1105-XIV закріплено принципи соціального страхування, одними з яких зокрема є те, що соціальне страхування здійснюється за принципами державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; цільового використання коштів соціального страхування; відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Таким чином положеннями цієї статті, передбачено також принципи, за змістом яких вбачається, що головним завданням законодавства у сфері соціального страхування є забезпечення отримання застрахованою особою гарантованих державою виплат у випадку настання страхового випадку. Отже, метою правового регулювання цих норм права є в першу чергу забезпечення отримання застрахованими особами страхових виплат у разі настання страхового випадку та недопущення значної затримки в їх отриманні та порушення прав застрахованих осіб.

Як встановлено судом першої інстанції підприємством ТОВ «ЦКС Інвест» на підставі сформованих на ім`я ОСОБА_1 листків непрацездатності: №№19336891-1, 10297731- -1, 19791691-1, 19931376-1, 10559057- -1, 20169545-1, цілеспрямовано, у відповідності до норм діючого законодавства була нарахована та виплачена сума в розмірі 3 976,45 грн., що є допомогою по тимчасовій непрацездатності.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем позивачу виплачено всі страхові суми по оплаті лікарняних в повному обсязі підтверджується встановленими обставинами та приведеними розрахунками.

Позивачем не надано доказів, які б спростовували проведені відповідачем розрахунки.

Доводи апеляційної скарги, щодо порушення відповідачем строків подання відзиву на позовну заяву є безпідставними. Подання відзиву на позовну заяву поза межами строку не є безумовною підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи справу в межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 8566,67 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді