Справа № 703/6712/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галина Володимирівна, про встановлення факту не проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину,

установив:

ОСОБА_2 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 .

У встановлений законом строк та у визначеному порядку вона звернулась до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. із заявою про прийняття спадщини. На підставі поданої нею заяви 09 серпня 2024 року була заведена спадкова справа.

30 вересня 2024 року вона отримала у нотаріуса довідку, яка містила інформацію про коло спадкоємців померлого ОСОБА_5 , з якої встановила, що окрім неї, спадкоємцями є діти померлого дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , оскільки вони на час смерті спадкодавця були зареєстровані за однією з ним адресою.

14 жовтня 2024 року вона звернулась до нотаріуса із заявою, у якій просила виключити відповідачів з кола спадкоємців, оскільки вони хоча й були зареєстровані за однією із спадкодавцем адресою, однак фактично тривалий час не проживали за місцем реєстрації. Зокрема, відповідач ОСОБА_3 з 2003 року постійно проживає в м. Києві, де має сім`ю і роботу, а відповідач ОСОБА_4 багато років проживає за межами України.

16 листопада 2024 року нею була отримана відповідь з розгляду поданої нею заяви, у якій нотаріус зазначила, що чинним законодавством України нотаріуси не наділені правом виключати спадкоємців з кола спадкоємців чи встановлювати факти не проживання спадкоємців із спадкодавцями на час відкриття спадщини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила встановити факт не проживання відповідачів станом на 11 липня 2023 року зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати їх такими, що не прийняли спадщину після померлого батька ОСОБА_5 .

Ухвалою від 25 грудня 2024 року суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 13 січня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 11 лютого 2025 року суд залучив до участі в справі третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В.

Ухвалою від 27 березня 2025 року суд витребував з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою від 15 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду.

У судове засідання з`явився представник позивача адвокат Самойленко А.М.

Відповідач ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 направила до суду заяву, у якій не заперечувала проти розгляду справи у її відсутності, позов визнала у повному обсязі. Пояснила, що вона дійсно у 2003 році переїхала на постійне місце проживання до м. Києва, де проживала до грудня 2023 року. В м. Сміла вона була востаннє на похованні батька, а з грудня 2023 року вона проживає в Німеччині.

Третя особа приватний нотаріус Таран Г.В., подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі за наявними у справі доказами.

Представник позивача позов ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснив. що оскільки відповідачі на день смерті спадкодавця не проживали разом з ним, а тому є такими, що не прийняли спадщину. Вони також не звертались до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та не писали заяви про відмову від спадщини. Син ще до смерті батька постійно проживав за межами України. Дочка на час смерті батька проживала в м. Києві, а потім виїхала проживати закордон. А тому наявні всі підстави для задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сміла Черкаської області помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 померлий ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 1978 року.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.08.2024, спадкова справа після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зведена приватним нотаріусом Таран Г.В. за номером у спадковому реєстрі 72819174, номер у нотаріуса 80/2024.

З повідомлення приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області від 04.11.2024, адресованого на ім`я позивача ОСОБА_2 , вбачається, що померлий ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент його смерті зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Нотаріусом зазначено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є позивач як його дружина, син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 , які є такими, що прийняли спадщину. Нотаріусом також роз`яснено, що чинним законодавством України нотаріуси не наділені правом виключати спадкоємців з кола спадкоємців чи встановлювати факти не проживання спадкоємців із спадкодавцями на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав визначені частиною другою статті 16 ЦК України, відповідно до абзацу дванадцятого якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що посилаючись саме на відмінність місця постійного проживання відповідачів та місця їх реєстрації, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту їх не проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, вказала на те, що встановлення даного факту підтвердить ту обставину, що відповідачі не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 .

У свою чергу, вказана обставина надасть їй можливість як спадкоємцю першої черги після смерті чоловіка реалізувати право на спадщину.

Отже, позивач ОСОБА_2 намагається довести ту обставину, що після смерті ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, є вона.

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.02.2020 року, справа № 210/4458/15-ц; від 04.04.2020 року, справа № 610/1030/18; від 16.06.2020 року, справа № 145/2047/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням наведеного суд уважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення її порушеного права.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.03.2023 року у справі № 463/6829/21-ц, у спадкодавця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України «Захист права власності».

Отже, належним та ефективним способом захисту, який відповідатиме закону та сприятиме відновленню прав позивача, є пред`явлення позову про визнання права власності на спадкове майно, в межах якого позивач повинна довести факт не проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно, довести, що вони не прийняли спадщину.

Окрім наведеного, суд зазначає, що Верховний Суд, переглядаючи 26 липня 2023 року в касаційному порядку цивільну справа № 641/3893/20, роз`яснив судам, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Незважаючи на викладене з наявних у матеріалах справи доказів не можливо достовірно встановити, що відповідачі дійсно відносяться до спадкоємців першої черги як діти померлого, оскільки матеріали справи не містять ні свідоцтв про народження, ні будь-яких інших доказів на підтвердження родинного зв`язку між померлим і відповідачами. Матеріали справи не містять також інформації про останнє місце проживання спадкодавця та про осіб, які були зареєстровані з ним на час смерті.

З наданих позивачем доказів не можливо встановити коло осіб, що звернулись із заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини. Позивачем не доведено і факт наявності спадкового майна, яке вона має намір успадкувати, відповідно, суд позбавлений можливості встановити чи дійсно рішення по справі призведе до захисту її прав, свобод та інтересів як потенційного спадкоємця.

При цьому суд враховує, що будь-яких клопотань про витребування доказів, в разі неможливості їх отримання особисто, ні позивач, ні її представник не заявляли.

Суд зазначає, що повідомлення нотаріуса, які адресовані позивачу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення зазначених судом обставин без належних підтверджень іншими письмовими доказами. Тобто, вони не являються достатніми доказами в межах наведеної справи.

Водночас, без установлення вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити доводи позивача з приводу заявлених нею вимог про визнання відповідачів такими, що не прийняли спадщину.

Інші надані позивачем докази не спростовують встановлених судом обставин та не свідчать про обґрунтованість позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галина Володимирівна, про встановлення факту не проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання осіб такими, що не прийняли спадщину - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 травня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

третя особа - приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Галина Володимирівна, адреса здійснення діяльності: Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. Соборна, 96.

Суддя І.Я. Биченко