Справа № 703/3121/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 є її невісткою, а ОСОБА_3 сином, які проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою проживає і заявниця, однак не в одному будинку із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово завдавали заявниці тілесних ушкоджень, висловлювалися нецензурною лайкою, внаслідок чого вона викликала швидку допомогу, неодноразово була госпіталізована до медичного закладу та знаходилася на стаціонарному лікуванні.

Постійні побиття значно погіршили стан здоров`я заявниці, внаслідок чого вона змушена витрачати додаткові кошти на лікування для покращення стану свого здоров`я. Застереження працівників поліції та дільничного ніяким чином не впливають на відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із заявником та знову проявляються у погрозах та побиттях.

25 березня 2025 року ОСОБА_1 направлено заяву до відділу поліції по факту побиття заявниці невісткою ОСОБА_2 . На підставі поданої заяви було відкрито кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч.1ст.125 КК України.

Таким чином заявник вважає себе особою, яка зазнає домашнього насильства та у зв`язку з цим звернулася до суду із заявою в якій просить видати відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обмежувальний припис із відповідними заборонами.

Ухвалою суду від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у ній. Вказала, що син із невісткою неодноразово наносили їй тілесні ушкодження та між ними постійно виникають сварки. Повідомила, що будинок по АДРЕСА_1 належить синові ОСОБА_3 , а вона, заявник, проживає за цією ж адресою, однак у іншому приміщенні. Також зазначила, що після 15 березня 2025 року конфліктів між нею, сином та невісткою не було та наразі жодних загроз щодо неї з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви. Вказала, що в будинку по АДРЕСА_1 вона проживає з 2012 року. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 із зазначеного будинку було виписано. У 2023 році 1/2 частину будинку ОСОБА_3 подарував їй ОСОБА_2 . Із серпня 2022 року ОСОБА_1 припинила з нею спілкуватися після сварки із сином ОСОБА_3 . Вказала, що дійсно між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявний тривалий конфлікт з приводу собаки. Також зазначила, що конфлікти траплялися, заявниця навіть викладала відповідні відео у соціальні мережі з погрозами. Конфлікти траплялися з приводу неможливості спільного проживання. Також ОСОБА_2 зазначила, що вони намагалися із заявницею примиритися та з травня 2024 року вона взагалі не спілкується ні з нею, ні з сином ОСОБА_3 15 березня 2025 року виник конфлікт у зв`язку з тим, що заявниця перекрила постачання води, при цьому вона висловлювалася нецензурною лайкою відносно ОСОБА_3 , а вона, ОСОБА_2 , дійсно не втрималася та вдарила її в обличчя.

На підтвердження викладеного ОСОБА_2 надала суду документи, що підтверджують право власності на будинок по АДРЕСА_1 , а також докази вчинення ОСОБА_1 відносно неї, ОСОБА_2 , фізичного насильства.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та підтримав надані ОСОБА_2 пояснення.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Розділом IV Глави13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.03.2025, право власності на будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за: 1/2 частина за ОСОБА_2 та 1/2 частина за ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Смілянської міської ради від 26.05.2025 №2426, у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Заявниця стверджує, що вона постійно потерпає від домашнього насильства з боку сина та невістки, які завдають їй тілесних ушкоджень та ображають. Внаслідок чого вона неодноразово зверталася до медичного закладу та поліції.

На підтвердження вказаного заявник надала суду висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 04 квітня 2023 року, витяг з ЄРДР від 25 березня 2025 року, висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 19 березня 2025 року та виписку №56474 із медичної карти стаціонарного хворого.

Пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству» встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначення конкретних видів, передбачених ч.2 ст.26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Разом з тим докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог не вказують на вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домашнього насильства.

Так, висновки спеціалістів в галузі судово-медичної експертизи від 04 квітня 2023 року та 19 березня 2025 року, не містить жодного доказу, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заподіяли ОСОБА_1 тілесні ушкодження, оскільки дані у висновку спеціаліста встановлено лише на основі пояснень ОСОБА_1 .

Також суд відхиляє надану заявником виписку №56474 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , оскільки причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану здоров`я за період з 29 квітня по 08 травня 2025 року та вчиненням відносно ОСОБА_1 , з її слів, фізичного насильства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутній.

Кримінальне провадження №0000075 від 25.03.2025, на яке посилається заявниця, не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження на даний час не завершено, підозру не оголошено, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника.

У поданій заяві заявниця стверджує, що конфлікти між нею, сином та невісткою виникають протягом тривалого часу, що змушує її звертатися до правоохоронних органів, однак, факт звернення заявника до правоохоронних органів свідчить лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили по відношенню до заявника, домашнє насильство.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення кривдниками будь-якого насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є очевидним, тому суд вважає, що заявником не доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованих осіб обмежувального припису.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове звернення їх до правоохоронних органів, спростовують твердження заявника про застосування до неї насильства.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фізичного чи психологічного насильства відносно заявника у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту між сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 травня 2025 року.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.Я. Биченко