КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 368/727/23 Головуючий у суді І інстанції Закаблук О.В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

28 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» про скасування запису про державну реєстрацію оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 березня 2025 року, повний текст якого виготовлено 10 березня 2025 року, уточнений позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 16 квітня 2025 року відповідач в особі представника - адвоката Клапчука Ф.П. звернувся через підсистему «Електронний суд» з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України та без додержання вимог статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, доказів надсилання апеляційної скарги позивачу та документів, що підтверджують сплату судового збору.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд, зокрема зазначив, що копія рішення від 03 березня 2025 року була доставлена до електронного кабінету ТОВ «Роза-Л» саме 10 березня 2025 року о 23:25:56 год, про що свідчить довідка Кагарлицького районного суду Київської області про доставку електронного документу (а.с. 200). Отже, відповідач був достеменно обізнаний зі змістом повного тексту оскаржуваного рішення, порядком та строками його оскарження з 11 березня 2025 року після його отримання в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», проте з апеляційною скаргою його представник звернувся лише 16 квітня 2025 року, не зазначивши причин пропуску тридцятиденного строку на апеляційне оскарження, які можливо визнати поважними.

20 травня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Клапчука Ф.П. про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначено, що в той час, коли за даними суду було отримано оскаржуване рішення в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», представник ТОВ «Роза-Л» - адвокат Клапчук Ф.П., який є єдиним його представником, з 04 березня 2025 року по 21 березня 2025 року перебував на лікарняному, а тому не міг ознайомитися з рішенням суду. Через перебування представника на лікарняному час на ознайомлення та підготовку апеляційної скарги зменшився, а тому вказані обставини, на його думку, є поважними для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали цивільної справи та обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження, з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином строк, передбачений статтею 354 ЦПК України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної справи в суді першої інстанції відбувався у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін, у тому числі представника відповідача - адвоката Клапчука Ф.П., вступна та резолютивна частина оскаржуваного рішення проголошена 03 березня 2025 року, а його повний текст складено 10 березня 2025 року.

Копія рішення від 03 березня 2025 року була доставлена до електронного кабінету ТОВ «Роза-Л» 10 березня 2025 року о 23:25:56 год, про що свідчить довідка Кагарлицького районного суду Київської області про доставку електронного документу (а.с. 200).

Згідно із вимогами частини третьої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи (пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Тобто, відповідно до вимог пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач вважається таким, що фактично отримав повний текст рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 березня 2025 року саме 11 березня 2025 року.

Отже, ТОВ «Роза-Л», будучи достеменно обізнаним зі змістом повного тексту оскаржуваного рішення, порядком та строками його оскарження 11 березня 2025 року після його отримання в електронному кабінеті, з апеляційною скаргою звернулося через свого представника - адвоката Клапчука Ф.П. лише 16 квітня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що сам по собі факт перебування представника ТОВ «Роза-Л» - адвоката Клапчука Ф.П. в період із 04 березня 2025 року по 21 березня 2025 року в стані тимчасової непрацездатності не є поважною підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

ТОВ «Роза-Л» не було позбавлене можливості звернутися за правничою допомогою до іншого адвоката або подати апеляційну скаргу самостійно в порядку самопредставництва в межах строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що справа стосується безпосередньо його прав та інтересів.

Крім того, відповідачем не зазначено об`єктивних причин, які завадили йому, при належній заінтересованості реалізувати свої процесуальні права на апеляційне оскарження судового рішення, подати апеляційну скаргу в період із 21 березня 2025 року по 10 квітня 2025 року включно, що є більш ніж достатнім часом для професійного правника для підготовки скарги фактично на двох сторінках.

Верховний Суд в ухвалі від 17 листопада 2022 року у справі № 462/8130/21 (провадження № 61-10808ск22) зазначав, що тимчасова непрацездатність одного з працівників юридичної особи не свідчить про поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 754/7880/22 (провадження № 61-1972св23) вказано, що: «що обставини щодо неможливості вчасно подати апеляційну скаргу стосуються лише представника позивача й пов`язані із станом її здоров`я та народженням дитини, при цьому доказів, які б перешкоджали саме позивачу звернутися до апеляційного суду із апеляційною скаргою у визначені ЦПК України строки, матеріали справи не містять».

У цій справі ТОВ «Роза-Л» в особі представника - адвоката Клапчука Ф.П. як у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і в апеляційній скарзі не вказало, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Відповідач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

В апеляційній скарзі та у поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало відповідачу або його уповноваженому представнику реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення протягом встановленого законом строку після отримання повного тексту цього рішення, а посилання на те, що адвокат Клапчук Ф.П., як єдиний представник ТОВ «Роза-Л», перебував деякий час в межах строку на апеляційне оскарження на лікарняному, є неповажною підставою для поновлення пропущеного строку та за встановлених вище обстави свідчить про невиправдане зволікання стороною відповідача з поданням апеляційної скарги.

У цивільному судочинстві адвокат як представник не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Договірні відносини відповідача з його адвокатом є суб`єктивними обставинами в оцінці поважності причин пропуску установленого законом процесуального строку і також не свідчить про наявність об`єктивних перешкод у відповідача реалізувати своє право на подання апеляційної скарги.

В поданій заяві відповідач в порушення вимог частини третьої статті 357 ЦПК України не вказав підстави, які підтверджують поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження з посиланням на належні та допустимі докази.

Між тим, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Суд апеляційної інстанції вкотре наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, чого у даній справі скаржником не доведено.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам ТОВ «Роза-Л» щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, колегія суддів вважає, що такі причини є неповажними, а відтак з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Роза-Л» про скасування запису про державну реєстрацію оренди земельної ділянки відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній