КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») про захист прав споживачів, згідно з яким просила суд:

- визнати протиправними дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування в опалювальних періодах (місяцях) з січня 2020 року по лютий 2024 року сум за централізоване опалення, які включені відповідачем у рахунки-повідомлення ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 - А/Н 10100), виходячи із заниження загальної опалювальної площі будинку за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок в опалювальних періодах (місяцях) з січня 2020 року по лютий 2024 року сум за фактично спожиту теплову енергію на централізоване опалення, які включені відповідачем в рахунки-повідомлення ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 - А/Н 10100), виходячи з опалювальної площі будинку 13 194,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ;

- стягнути з відповідача КП «Київтеплоенерго» на її користь кошти у розмірі 15 450, 59 грн. зайво сплачених на рахунок відповідача в опалювальних періодах (місяцях) з січня 2020 року по лютий 2024 року за централізоване опалення квартири АДРЕСА_1 - А/Н 10100;

- стягнути з КП «Київтеплоенерго» на її користь судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_3 та є кінцевим споживачем комунальної послуги з централізованого опалення а А/Н 10100 КП «Київтеплоенерго» та своєчасно сплачує надані відповідачем послуги.

У зв`язку з наявною великою різницею вартості 1 кв.м опалювальної площі її квартири та наведених відповідачем за січень 2024 року схожих будинків, вона переглянула збережені з січня 2020 року рахунки-повідомлення, та виявила, що суми, нараховані для оплати, не відповідають обсягу спожитої нею теплової енергії та містять різну інформацію щодо співвідношення загального обсягу теплової енергії, визначеного за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, та складових загальної опалювальної площі будинку, що вказує на неправомірні дії відповідача.

У позасудовому порядку вона звернулась до відповідача, як постачальника послуг, із запитами щодо надання достовірної інформації (роз`яснення) з питань обліку обсягу та нарахування спожитої теплової енергії.

04.01.2023 КП «Київтеплоенерго» у відповідь повідомило, що житловий будинок ( АДРЕСА_2 ) спроектовано з урахуванням сукупного теплового режиму всіх приміщень за умови підтримання в них нормованої температури. Зокрема, проектом забудови передбачено опалення МЗК (місць загального користування) та сходових клітин. Згідно з даними програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» в листопаді 2022 року загальна опалювальна площа будинку становить - 10535,75 кв.м, яка складається з: 7811,75 кв.м - опалювальна площа житлових приміщень, 1131,20 кв.м - опалювальна площа вбудованих приміщень, 1593,0 кв.м - опалювальна площа МЗК.

08.01.2024 від КП «Київтеплоенерго» надійшла друга відповідь у якій повідомлено, що згідно з даними програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 будинковий прилад обліку теплової енергії зав. № 4213466, встановлений на загальному вводі житлового будинку для діапазону квартир - всі квартири, перебуває у неробочому стані з 30.05.2023.

Вважала, що відповідач підтвердив, що встановлений на загальному вводі багатоквартирного будинку прилад обліку теплової енергії нараховував сумарні витрати теплової енергії, витраченої на централізоване опалення всього будинку 10535,75 кв.м, а не на опалювальні площі тільки житлових приміщень 7812,05 кв.м.

Зазначила, що відповіді на її запит від 16.01.2024 про наявність та виправлення помилки у визначенні опалювальних площ нашого будинку, які використовуються для розрахунку сум належних до оплати за централізоване опалення, вона не отримала.

Вказувала, що в останньому рахунку-повідомленні за лютий 2024 року відповідач зазначив, що опалювальна площа будинку змінилась та складає 8943,25 кв.м. Ніякого пояснення щодо збільшення опалювальної площі нашого будинку відповідач не надав. Ніякого перерахунку не відбулося.

Вважала, що нарахування відповідачем оплати за послуги з централізованого опалення здійснюється непропорційно опалювальній площі її квартири; у порушення її прав, як споживача, при наданні відповідачем послуги, від якої вона не може відмовитись, а одержати цю послугу може лише в одного виконавця. КП «Київтеплоенерго» нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять її, власницю квартири АДРЕСА_1 , у нерівне становище порівняно з споживачами інших аналогічних будинків (ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вказувала, що відповідачем на сайті «Teplo.org.ua» зазначено, що загальна опалювальна площа будинку по АДРЕСА_2 становить - 10535,75 кв.м, яка складається з: 7811,75 кв.м - опалювальна площа житлових приміщень; 1131,20 кв.м - опалювальна площа вбудованих приміщень; 1593,0 кв.м - опалювальна площа МЗК. Однак, наведена відповідачем інформація щодо визначення загальної опалювальної площі будинку та її складових не відповідає дійсності.

Так, у рішенні Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва» зазначено: а) вбудовані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 мають площу 1757,00 кв.м (№ п/п 731 Додатку № 1); б) загальна площа житлового будинку АДРЕСА_2 складає 11 700,20 кв.м (№ п/п 293 таблиця № 6 Додатку № 8).

Вказувала, що значну опалювальну площу будинку займають нежитлові приміщення. Ці нежитлові приміщення є окремими приміщеннями з транзитними мережами опалення, а відтак нарахування відповідачем за послуги з централізованого опалення відбувається непропорційно розподілу теплової енергії між мешканцями житлового будинку та власниками нежитлових приміщень. Підтверджень нарахування теплової енергії власникам цих нежитлових приміщень (наявність у них власних приладів обліку) відповідач не надав.

Позивач зазначала, що у неї є всі підстави вважати, що загальна опалювальна площа будинку складає 13 134,90 кв.м (11700,20 + 720,10 + 714,60), а вартість 1 кв. м опалювальної площі її квартири, зокрема, за січень 2024 року повинна складати 26,47 грн. замість 41,65 грн/кв.м, тобто, відповідач стягнув з неї тільки за січень 2024 року 711,53 грн. (2123,44 грн. - 1411,91 грн.) - 36,4 % зайвих коштів.

При цьому, діапазон квартир житлового будинку складає: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_10, всього 131 квартира. Тоді як на сайті КП «Київтеплоенерго» за адресою будинку станом за січень 2024 року в розділі «Характеристика будинку», зокрема, вказано: кількість особових рахунків: 149; в наявності кількість особових рахунків мешканців 131. Кому належать ще 18 особових рахунків - відповідач не вказує.

Вважала, що фактично відповідач примушує її сплачувати кошти за власників нежитлових приміщень будинку. За її підрахунками вона за опалювальні періоди з січня 2020 року по лютий 2024 року повинна була сплатити на 15 450,59 грн (на 36,4 %) менше, що свідчать про порушення її прав, як споживача послуг.

Зважаючи на наведене, посилаючись на положення ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вважала, що такі дії відповідача порушують її права, завдають значних матеріальних збитків та моральної шкоди, у зв`язку із чим просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17.09.2024 позов залишено без задоволення (а.с. 92-98).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав ґрунтовної оцінки питанням, порушеним у позовній заяві.

Зокрема, суд не надав оцінки доводам позивачки щодо зміни у визначенні загальної опалювальної площі будинку з 7 812,05 кв.м. на 8 943,25 кв.м. у рахунках повідомленнях за лютий, березень 2024 року. При цьому вказує, що в мотивувальній частині рішення суд застосував невірну методику для розрахунку обсягу теплової енергії, яка застосовувалась до 2021 року, а відтак невірно застосував такі норми до спірних правовідносин.

Посилається на те, що інформація відповідача про те, що опалювальна площа вбудованих приміщень у будинку позивача складає 1 131,20 кв.м. нічим не доведена та є неправдивою, зважаючи на те, що у рішенні Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва» вказано, що вбудовані нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 складають 1757,00 кв.м. При цьому, висновки суду першої інстанції в цій частині не співвідносяться з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Вказує, що судом не досліджено додані до позовної заяви рахунки-повідомлення відповідача за опалювальні періоди (місяці) з січня 2020 року по лютий 2024 року, де конкретно описано: спожито мешканцями згідно з показаннями будинкового вузла комерційного обліку, тобто як власниками житлових і нежитлових приміщень.

Зазначає, що застосований відповідачем у своїх рахунках-повідомленнях вираз «спожито мешканцями 215,145 Гкал, в тому числі на загально будинкові потреби 43,029 Гкал» вказує, що вказана кількість теплової енергії споживається всіма власниками житлових і нежитлових приміщень будинку, загальна опалювальна площа яких складає 13 134,90 кв.м., що не заперечувалось відповідачем, а судом першої інстанції не було досліджено.

Посилається на те, що суд першої інстанції встановив ті обставини, які нічим не підтверджуються, зокрема в частині інформації щодо опалювальної площі будинку станом на лютий 2020 року та листопад 2022 року. Також, посилається на те, що суд першої інстанції не надав пояснень застосуванню понять до площі в розмірі 1 131,20 кв.м. в одному випадку як «опалювальна площа нежитлових приміщень», а в іншому випадку «опалювальна площа вбудованих приміщень». Окрім цього, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача в частині застосування до спірних правовідносин інформації, зазначеної в рішенні Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва», рішенні Подільського районного суду міста Києва від 24.11.2008 в справі № 2-4029/08, витягу про державну реєстрацію прав № 35884719 від 17.10.2012. Не надав оцінки щодо необхідності чіткого розмежування опалювальних приміщень у багатоквартирному будинку АДРЕСА_6 .

Вказує, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що нежитлові (вбудовані) приміщення у спірному житловому будинку на законних підставах були обладнані індивідуальними системами опалення та гарячого водопостачання, та/або відключені у встановленому законом порядку від мереж централізованого опалення. При цьому, відповідач не надав доказів наявності у власників нежитлових (вбудованих) приміщень власних приладів обліку.

За наведених обставин вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення, яке не ґрунтувалось на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних в матеріалах справи доказів та пояснень представника, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.01.2025 апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про захист прав споживачів, закрито.

Постановою Верховного суду від 02.04.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського апеляційного суду від 13.01.2025 скасовано, справу передано на розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14.04.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

22.04.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

25.04.2025 до суду від представника апелянтки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, обґрунтовуючи необхідністю подати пояснення.

Вирішуючи клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, колегія суддів виходить з наступного.

За вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду:1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами у порядку Закону України «Про захист прав споживачів», водночас ціна позову не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м Києва від 17.09.2024, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

30.04.2025 до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про вступ у справу третіх осіб на стороні позивача, яка обґрунтована тим, що заявники є власниками квартир у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає відповідач та надає послуги відповідач, а внаслідок залишення апеляційним судом апеляційної скарги без задоволення, а рішення Печерського районного суду м Києва від 17.09.2024 без змін, останнє вплине на їх права та обов`язки.

Вирішуючи заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про вступ у справу третіх осіб на стороні позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Наведене указує на те, що питання про залучення третіх осіб участі у справі вирішується судом першої інстанції на відповідній стадії судового процесу, що урегульовано ст. 53 ЦПК України, а відтак у апеляційного суду відсутні правові підстави для розгляду поданої заяви та вирішення питання щодо залучення третіх осіб до участі у справі.

При цьому, слід зауважити, що у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 1 ст. 352 ЦПК України, якою визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Також, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановив суд першої інстанції, на підставі рішення Київської міської ради від 20.06.2017 № 439/2661 «Про припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», припинено дію Угоди з 27.04.2018 та передбачено визначити комунальне підприємство та закріпити за ним на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 комунальним підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, повернуте із володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення Угоди, визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Таким чином після припинення Угоди, майно комунальної власності, повернуте Київській міській державній адміністрації із володіння та користування ПАТ «Київенерго», і у подальшому від Київської міської державної адміністрації передано Комунальному підприємству «Київтеплоенерго».

28.03.2018 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 34 (5085), опубліковано оголошення про те, що КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з центрального опалення і центрального постачання гарячої води та розміщено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов.

Відповідно до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

КП «Київтеплоенерго» набуло функції виконавця послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житловому будинку за адресою місця проживання ОСОБА_1 з 01.05.2018.

Таким чином, КП «Київтеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води споживачам у м. Києві, зокрема позивачці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_7 з 01.05.2018 й, відповідно, формуються рахунки для оплати наданих споживачам послуг.

Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню та індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води по кв. АДРЕСА_1 із ОСОБА_1 не укладалися.

Згідно інформації щодо опалювальної площі житлового будинку АДРЕСА_2 , інтегрована мережними ресурсами до програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» попереднім суб`єктом господарювання - ПАТ «Київенерго», станом на 01.02.2020 дорівнювала: опалювальна площа квартир 7 811,55 м кв; опалювальна площа нежитлових приміщень, система опалення яких підключена до загальнобудинкової системи 1 131,20 м. кв; опалювальна площа місць загального користування будинку 1 593,00 м.кв.

Згідно з даними програмного комплексу КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», у листопаді 2022 року загальна опалювальна площа будинку становить - 10 535,75 кв м, яка складається з: опалювальна площа житлових приміщень будинку - 7 811,75 кв м, опалювальна площа вбудованих приміщень - 1 131,20 кв м, опалювальна площа місць загального користування - 1 593, 00 грн.

При цьому, відповідач визнав, що за період з листопада 2020 року по березень 2024 опалювальна площа будинку позивача в рахунках збільшилася з 7 811, 55 кв. м. до 7 812, 05 кв.м, і різниця дійсно складає 0,5 кв.м., що пояснюється наданням мешканцями будинку уточненої інформації щодо опалювальної площі їх квартир при відкритті і переведенні нових особових рахунків для нарахування плати за послуги постачання теплової енергії, централізованого опалення та гарячого водопостачання власниками квартир. Так, 01.12.2022 по квартирі АДРЕСА_8 , на підставі наданих власником до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» правовстановлюючих документів та технічного паспорту, змінено опалювальну площу з 54,70 кв.м. на 55,20 кв.м., тобто на 0,5 кв. м. Окрім цього, на підставі наданих власником до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» правовстановлюючих документів та технічного паспорту були внесені зміни опалювальної площі і по квартирі АДРЕСА_9 з 30.11.2023 з 54,90 кв. м. на 60,20 кв.м., що призвело до зміни опалювальної площі житлових приміщень по будинку, при цьому опалювальна площа нежитлових приміщень та місць загального користування не змінювалась.

Суд першої інстанції встановивши, що КП «Київтеплоенерго» не утримує внутрішньобудинкові мережі житлових будинків, а витрати на обслуговування внутрішньобудинокових мереж входять до складу тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що доводи сторони відповідача спростовують висновки позивача щодо порушення її прав та інтересів як споживача послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги доходить наступного.

Убачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі - Правила), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Позивач, ОСОБА_1 , на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», звернулась до суду першої інстанції з вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування в опалювальних періодах з січня 2020 року по лютий 2024 року сум за централізоване опалення, які включені відповідачем в рахунки-повідомлення, виходячи із заниження загальної опалювальної площі будинку та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок в опалювальних періодах з січня 2020 року по лютий 2024 року сум за фактично спожиту теплову енергію на централізоване опалення, які включені в рахунки-повідомлення, виходячи з опалювальної площі будинку 13 134,9 кв.м., а відтак стягнути з відповідача на її користь зайво сплачені кошти у розмірі 15 450,59 грн.

Доводи ОСОБА_1 , викладені як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі зводяться до незгоди ОСОБА_1 із визначеною відповідачем опалювальною площею будинку та, відповідно, незгодою із нарахуванням обсягу спожитої теплової енергії, вказану у рахунках-повідомленнях на оплату комунальних послуг, виходячи із розрахованої відповідачем загальної опалювальної площі будинку.

Так, порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами в будинках, які обладнані вузлом (вузлами) комерційного обліку визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Формування рахунків та доступ споживачів до облікової інформації врегульовано ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону (ч.1 ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).

Частиною другою статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця. Інформація, зазначена в пунктах 6, 7, 9, 10 частини третьої цієї статті, надається споживачу не менше двох разів на рік. Інформація, зазначена в пункті 10 частини третьої цієї статті, надається також у випадках, коли виконавець надсилає споживачам договори або зміни до них. Рахунки на оплату комунальної послуги надаються споживачу на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунки можуть надаватися споживачу в електронному вигляді, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Рахунки надаються споживачу на безоплатній основі.

Убачається, що відповідачем на виконання зазначених вимог зазначалась необхідна інформація, зокрема щодо загальної опалювальної площі будинку.

Так, у рахунках-повідомленнях на оплату централізованого опалення, загальнобудинкових потреб, оплати за абонентське обслуговування до 01.02.2024 зазначалась опалювальна площа квартир, яка складала 7811,55 кв.м., а у подальшому 7812,05 кв.м. З 01.03.2024 відповідач почав зазначати у квитанціях загальну опалювальну площу будинку, яка складала до листопада 2022 року 8942,75 кв.м., а з листопада 2022 року площа почала складати 8943,25 кв.м.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки відповідач, зазначивши загальну опалювальну площу будинку, не змінив самої опалювальної площі будинку, оскільки почав зазначати не опалювальну площу квартир, а загальну опалювальну площу будинку, що відповідає моделі регулювання договірних відносин між позивачем, як споживачкою та відповідачем, як надавачем послуг, та регулюється нормами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

В цій частині колегія суддів відзначає, що різниця в 0,5 кв.м., зазначена у рахунках-повідомленнях на оплату комунальних послуг, обґрунтовується зміною площі квартири одного з мешканців багатоквартирного будинку, у якому проживає ОСОБА_1 , що спростовується матеріалами справи та не вказує на самостійну зміну опалювальної площі будинку відповідачем.

Щодо регулювання договірних відносин між позивачем, як споживачкою та відповідачем, як надавачем послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.

У даній справі встановлено, що будинок АДРЕСА_2 облаштований будинковим приладом обліку теплової енергії зав.№ 4213466, який встановлений на загальному вводі житлового будинку для всіх квартир будинку, проте перебуває у неробочому стані з 30.05.2023.

У статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Разом з цим передбачено, що розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Галузевими комунальними нормами України (ГКН 04.07.000-2005) надано визначення місць загального користування: приміщення загального користування (МЗК) житлового будинку - це сходові клітини, ліфтові шахти, вестибюлі, коридори, підвали тощо. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання (ЦО і ГВП) належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Адже за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормального функціонування мереж водопостачання, водовідведення та інших комунікацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила).

Відповідно до пункту 13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

В пункті 24 Правил передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком (п. 24 Правил).

Розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин (п. 27 Правил).

Відповідно до пункту 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Таким чином, співвласники квартир у багатоквартирному будинку повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

За приписами частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункти 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

В силу положень частини 2 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 була затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

У абзаці 4 пункту 2 розділу 1 Методики зазначено, що загальнобудинкові потреби на опалення - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень;

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Згідно абзацу 2 пункту 3 розділу 1 Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Відповідно до розділу ІІІ Методики розподілу передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20%; двоповерхова - 18%; триповерхова - 16%; чотириповерхова - 14%; п`ятиповерхова - 12%; шестиповерхова та вище -10%.

Споживачі, власники житлових/нежитлових приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення, проводять оплату: за обсяг теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби протягом опалювального сезону, за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно протягом року, з наявністю будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії.

Таким чином, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 357/4664/15-ц від 20.11.2019.

З наведених положень убачається, що позивачка, як споживачка послуг, які надаються КП «Київтеплоенерго», будучи власницею квартири у багатоквартирному будинку зобов`язана оплачувати послуги не лише з опалення належного їй майна, а й брати участь у витратах на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, які полягають у тому, що суд першої інстанції не надав оцінки щодо необхідності розмежування опалювальних приміщень у спірному багатоквартирному будинку, оскільки суд першої у оскаржуваному рішенні надав оцінку доводам позивачки у цій частині, навівши визначений законодавством перелік приміщень, які відносяться до опалювальних.

Поряд з цим, зазначення загальної опалювальної площі у спірному багатоквартирному будинку до якої відноситься опалювальна площа житлових приміщень та опалювальна площа вбудованих нежитлових в рахунках-повідомленнях на оплату наданих послуг, не свідчить про покладення обов`язку із сплати спожитої комунальної послуги лише на власників квартир, оскільки вказані рахунки також направляються на адреси власників нежитлових приміщень, які також сплачуються вартість спожитих комунальних послуг. У подальшому, як вірно встановив суд першої інстанції, залишок теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування місць загального користування та внутрішньобудинкових мереж розподіляється між власниками квартир та нежитлових приміщень.

Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині ненадання судом першої інстанції оцінки щодо застосування до спірних правовідносин інформації щодо опалювальної площі у будинку, як на підставу для скасування судового рішення, зазначеній у рішенні Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва», рішенні Подільського районного суду міста Києва від 24.11.2008 в справі № 2-4029/08, витягу про державну реєстрацію прав № 35884719 від 17.10.2012, оскільки інформація, зазначена у цих документах носить інформаційний характер. Більш того, інформація щодо опалювальної площі у подальшому могла бути змінена, що не вказує на абсолютність даних, зазначених у цих документах.

В цій частині колегія суддів також указує на те, що інформація щодо загальної площі будинку, зокрема і опалювальної, має міститися у будівельно-технічних документах, які відсутні в матеріалах справи. При цьому, не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання ОСОБА_1 на те, що загальна опалювальна площа спірного багатоквартирного будинку складає 13 134,90 кв.м., оскільки таке твердження є виключно математичними підрахунками ОСОБА_1 , які не підтверджуються належними, достатніми та достовірними докази, зокрема будівельно-технічними документами, а відтак не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині ненадання відповідачем доказів на підтвердження того, що нежитлові (вбудовані) приміщення у спірному житловому будинку на законних підставах були обладнані індивідуальними системами опалення та гарячого водопостачання, та/або відключені у встановленому законом порядку від мереж централізованого опалення, а також доказів наявності у власників нежитлових (вбудованих) приміщень власних приладів обліку, оскільки відповідач до суду зазначав про те, що до 2021 року загальний обсяг теплової енергії віднімався від загального обсягу теплової енергії, витраченої на опалення будинку, а залишок теплової енергії розподілявся на опалювальну площу квартир. Разом з цим, відповідач неодноразово у своїх заявах по суті справи вказував про те, що індивідуальні засоби обліку теплової енергії у спірному багатоквартирному будинку відсутні, при цьому будинок обладнаний будинковим приладом обліку теплової енергії.

Таким чином, аналізуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія судів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що відповідач у відповідності до норм чинного законодавства надавав послуги та здійснював нарахування оплати за надані послуги, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом першої інстанції.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його доводами, викладеними у заявах по суті справи, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 17.09.2024 в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова