Справа № 171/861/23
Номер провадження 2/184/33/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокум. Покров

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бринза Л.І,

позивача ОСОБА_1 та її представника Маркової С.В.,

представника відповідача Кудлюка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 представник позивача, адвокат Маркова Світлана Володимирівна до ОСОБА_2 представник відповідача, адвокат Кудлюк Олександр Іванович про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 до Покровського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Маркова Світлана Володимирівна до відповідача ОСОБА_2 , у якій просить:

-розірвати договори оренди земельних ділянок кадастрові номери :01:029:0161 та :01:029:0164.

-стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати орендної плати за 2021, 2022 роки за договорами оренди земельних ділянок у загальній сумі 22873,90 гривні.

13.03.2024 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачка просила розірвати договір оренди землі б/н, укладений 24 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0161, що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно договору дарування від 29.07.2021 року.

Скасувати державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0161, площею 6.990 га на підставі договору оренди б/н від 24.10.2018 року.

Припинити право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0161.

Розірвати договір оренди землі б/н, укладений 24 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0164 що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно договору дарування від 29.07.2021 року

Скасувати державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0164, площею 7 га на підставі договору оренди б/н від 24.10.2018 року.

Припинити право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0164.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0161 заборгованість зі сплати орендної плати за 5 місяців 2021 року з ( 01.08.2021 по 31.12.2021 року ) в сумі 3056.25 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0161 інфляційні втрати та 3% річних у сумі 371.43 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0164 заборгованість зі сплати орендної плати за 5 місяців 2021 року з ( 01.08.2021 по 31.12.2021 року ) в сумі 3056.25 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0164 інфляційні втрати та 3% річних у сумі 371.43 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0161 заборгованість зі сплати орендної плати 2022 рік 7335 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0161 інфляційні втрати та 3% річних у сумі 611.36 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0164 заборгованість зі сплати орендної плати 2022 рік 7335 грн.

Стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:029:0164 відповідно до ст.625 ЦК України за 2022 рік інфляційні втрати та 3% річних у сумі 611.36 грн.

Зобов`язати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , повернути, ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0164 площею 7 га та земельну ділянку кадастровий номер :01:029:0161.

Стягнути з відповідача судові витрати в розмірі оплаченого судового збору в сумі 3320 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці на підставі договорів дарування від 29.07.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г належать на праві власності земельні ділянки кадастровий номер :01:029:0164 площею 7.00 га, та кадастровий номер :01:029:0161, площею 6.990 га, які розташовані на території Апостолівської ОТГ.

24.10.2018 між колишньою власницею та орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 було укладено договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договори укладено до 30.11.2048 року з можливістю пролонгації, орендна плата вноситься в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щороку у відповідному розмірі у термін з 01.09 по 01.12 поточного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за пять місяців 2021 року та 2022 роки, яку зобов`язаний був сплатити на користь позивача з урахуванням щорічної індексації інфляційних витрат.

Оскільки відповідач істотно порушив умови договору оренди, не сплативши у визначені строки на користь позивача оренду плату за 2021, 2022 роки, що відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України та п."д" ч.1 ст. 141 ЗК України є підставою для розірвання договору оренди за рішенням суду.

Разом з цим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за 2021-2024 роки, три проценти річних за вказаний період, а також пеню за прострочення виплати згідно з договором.

13.03.2024 через систему "Електронний суд" представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачу у розірванні договору оренди земельної ділянки та стягненні з суми заборгованості зі сплати орендної плати.

На обґрунтування відзиву зазначив, що розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим, відповідати тяжкості правопорушення та застосовується у випадку систематичного порушення його умов. Так, не можна застосовувати розірвання договору як наслідок порушення зобов`язання з огляду на неможливість використання відповідачем земельної ділянки за цільовим призначенням у зв`язку з веденням бойових дій на території Високопілького району, яке граничить з місцем розташування орендованих земельних ділянок та сезонним характером господарювання, а також у зв`язку відсутністю вини відповідача у порушенні зобов`язання через наявність загальновідомих обставин непереборної сили.

Також в судовому засіданні відповідач пояснив, що орендну плату за 2021 рік він в повному об`ємі виплатив колишній власниці і матері позивачки ОСОБА_6 , яка грошові кошти прийняла і також підтвердила вказану обставину, будучи допитаною в судовому засіданні.

Відповідачем надано до суду копії фіскальних чеків та заяв на переказ платежів зі сплати оренди за 2021 та 2023 роки.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення (п.7 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно доположень статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавстває, крім іншого свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Як передбачено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч.1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (далі - землекористувач).

Статтею 409 ЦК України визначені права та обов`язки власника земельної ділянки, наданої у користування для сільськогосподарських потреб. Отже власник земельної ділянки має право, зокрема, вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі, має правона одержанняплати закористування нею.Розмір плати,її форма,умови,порядок тастроки їївиплати встановлюютьсядоговором.

Землекористувач маєправо володітита користуватися земельною ділянкою в повному обсязі відповіднодо умовдоговору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом (ст.410 ЦК України).

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.412 ЦК України).

Положеннями ст.141 Земельного кодексу України передбачено припинення права користування землею у разі систематичної несплати земельного податку або орендної плати.

Крім того, за змістом статей 525 та 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разіпорушення зобов`язання, згідно зі ст.611ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 статті 651ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зчастинами 2, 3 ст. 653ЦК України, уразі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 3 ст.762 ЦК України визначено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

У відповідності до ч.6 ст.762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" визначено право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати.

За змістом положень ст.32 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Таким чином, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між сторонами договором.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору". Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України "Про оренду землі").

У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України При вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17 (провадження №12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц (провадження №61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України "Про оренду землі" не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №399/935/16-ц (провадження №61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/7495/16 (провадження №12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, який діяв на момент виникнення правовідносин, згідно з якою Високопільска селищна територіальна громада Херсонської області, на границі якої розташовані спірні земельні ділянки, з 25 лютого 2022 року до 04 жовтня 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій.

З огляду на викладене суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про доведення ним неможливості використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну компанію.

Виходячи із визначення основної мети підприємницької діяльності отримання прибутку та визначення суті договору оренди, слідує, що смислом оренди є отримання орендарем у користування певного, відсутнього в його власності майна для використання цього майна в своїй підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, а для орендодавця отримання плати за надання такого майна в користування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 484/3687/16 та у постанові від 17.06.2020 року у справі № 615/1499/17).

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених між сторонами, оскільки в судовому засіданні встановлено, що орендна плата за користування вищевказаними земельними ділянками внесена грошовими переказами через відділення «Укрпошти» на адресу позивача, що підтверджується наданими представником відповідача письмовими доказами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 мотивувала позовні вимоги тим, що відповідач систематично допускав несплату орендної плати, передбаченої договором.

Отже, позивач повинна була довести належними та допустимими доказами твердження про систематичну несплату орендної плати, однак у матеріалах справи такі докази відсутні. Пояснення, надані в суді ОСОБА_1 , свідчать про її незгоду з укладеними договорами оренди з інших підстав, а обставини вказані нею не стосуються предмету доказування в даній справі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 273ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельної ділянки відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Покровський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення су ду.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2025 року.

Суддя Покровського міського суду В. І. Томаш