Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/7145/25

провадження № 2/755/6677/25

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання поважними обставини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщин та просить надати їй додатковий двомісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_3 , яка була співвласницею разом із дідусем позивача ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Спадщину після ОСОБА_3 прийняв її чоловік, біологічний дід позивача ОСОБА_2 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку лютого 2025 року матір`ю позивача ОСОБА_4 було виявлено заповіт ОСОБА_3 від 05.12.2015 року та заповіт ОСОБА_2 від 01.12.2022 року, яким останні заповіли все своє майно позивачу ОСОБА_1 . У зв`язку з військовою агресією позивач з 10.05.2022 року виїхала разом із рідними братами до Німеччини, де наразі позивач проживає та є працевлаштованою. 27.02.2025 року позивач через свого уповноваженого представника подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із пропуском позивачем строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , тому позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджено Договором купівлі-продажу від 20.03.2002 року, свідоцтвами про право на спадщину за законом та Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 20, 21, 22, 23, 75)

05.12.2015 року ОСОБА_3 складено Заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-1267, яким спадкодавець належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 66)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) від 26.07.2022 року, актовий запис № 1234, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 60)

01.12.2022 року ОСОБА_2 складено Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком Т.С., реєстровий номер № 821, яким спадкодавець усе своє майно, що належить йому на день смерті, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 68)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) від 02.02.2024 року, актовий запис № 260, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 63)

27.02.2025 року ОСОБА_1 подано до приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Фєтісової В.О. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 81)

27.02.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фєтісовою В.О. складено письмову відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , у зв`язку із пропуском шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 82)

Крім того, згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фєтісової В.О. від 23.05.2025 року № 19/01-16, повідомлено, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 не заводилась.

Таким чином, нотаріусом у постанові вказано, що у зв`язку з тим, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини та відповідно до частини першої ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а також ст. 1270, 1272 ЦК України та пункту 3 Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» має звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За даними долучених позивачем ОСОБА_1 документів остання 08.05.2022 року виїхала до Німеччини та згідно тимчасового посвідчення з 11.05.2022 року по 10.05.2023 року отримала тимчасове посвідчення адміністрації округу Гоф, та позивачу призначено допомогу для забезпечення засобів до існування.(а.с. 26-27, 30-31, 36, 38-39, 40)

07.06.2022 року ОСОБА_1 укладено Індивідуальну угоду про допомогу в працевлаштуванні Центру зайнятості округу Гоф, строком дії з 07.06.2022 року до 12.06.2025 року. (а.с. 30-32)

За даними медичних довідок ОСОБА_1 перебуває під медичним наглядом спеціаліста з психіатрії та психотерапії м. Шенвальд з 01.01.2023 року. (а.с. 42-54)

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування», часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У статті 67 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-12 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно частини другої ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Якщо у відношенні до особи, яка пропустила строк для прийняття спадщини, не надійшла до державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини, письмова згода про прийняття цією особою спадщини хоча б від одного із спадкоємців, які прийняли спадщину, або якщо ні один із потенційних спадкоємців не прийняв спадщину - спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини має право звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що урегульовано ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового двомісячного строку для прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнні дії, що відбуваються на території України, у зв`язку з чим позивач вимушена була виїхати до Німеччини на тимчасове проживання, а також позивач не була обізнаною про наявність заповіту, тому позивач не мала можливості у встановлений законом строк звернутись із заявою про прийняття спадщини, що є причиною пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд визнає поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , оскільки судом встановлено, що позивач на час початку збройної агресії проти України вимушена була виїхати з м. Києва до Німеччини, де наразі проживає та працевлаштована, не була обізнаною про наявність відносно неї заповіту ОСОБА_2 , тому мала об`єктивні причини пропуску встановленого законом строку звернення із заявою про прийняття спадщини, зокрема, з огляду на збройну агресію та введення воєнного стану у відповідності до Указу Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та воєнні дії, що відбуваються на території України.

При цьому, позивач на момент смерті спадкодавця не проживала разом із спадкодавцем, не була обізнаною про складання спадкодавцем на її ім`я заповіту, та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідальною особою за місцем посвідчення заповіту, було вчинено належні дії на сповіщення позивача про наявність заповіту ОСОБА_2 , тому позивач не мала достатньої можливості щодо оформлення спадщини після смерті спадкодавця у встановлений законом шестимісячний строк з часу її відкриття.

Також суд враховує ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняттям спадщини та подачею зави про прийняття спадщини. Більш того, позивач вважала, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що строк для прийняття спадщини продовжений, інших спадкоємців немає.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 Цивільного кодексу України, звернувшись до нотаріуса, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки причини, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини є поважними.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , який рахувати з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02 червня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган