Справа № 441/1982/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А. М.
Провадження № 22-ц/811/3982/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , його представника Дем`яніва І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обгрунтування заяви покликається на те, що у зв`язку з виконанням в повному обсязі боргових зобов`язань, встановлених рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року, наявні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого до нього на підставі ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року.

З наведених підстав просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 на підставі ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 13.12.2018 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі № 441/1982/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що надав належні та допустимі докази сплати заборгованості за кредитним договором та відсутності претензій банку. Висновок суду про наявність інших виконавчих проваджень ґрунтується виключно на інформації наданій виконавцем у листі, однак ця обставина не відповідає дійсності. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника Дем`яніва І.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження № 63816899, у якому заявник є боржником, не закінчене, оскільки ним не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, відтак відсутні підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19 жовтня 1973 року, передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифікований Законом України N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року, визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Судом встановлено, що заочним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» 298298.43 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Львівського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» 298298.43 грн.

01 жовтня 2015 року на виконання вищезазначеного заочного рішення суду Городоцьким районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 441/1982/14-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 09 червня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56577170 з виконання виконавчого листа № 441/1982/14-ц від 01 жовтня 2015 року.

У жовтні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання зобов`язань за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року у справі № 441/1982/14-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області від 04 червня 2019 року в межах виконавчого провадження № 56577170 виконавчий лист № 441/1982/14-ц, виданий 01 жовтня 2015 року Городоцьким районним судом Львівської області та авансовий внесок у розмірі 4046.97 грн. повернуто стягувачу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року про внесення виправлень, заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року скасовано.

Позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» 298298,43 грн., з них: залишок строкового кредиту 35050,00 грн. залишок прострочених платежів по кредиту 54450,00 грн., залишок прострочених платежів по відсотках 56680,91 грн., залишок нарахованих відсотків 1471,23 грн., сума нарахованої пені по кредиту та відсотках 56805,75 грн., сума інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості 85176,59 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості 8663,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1184,10 грн. судового збору з кожного.

В решті позову відмовлено.

13 жовтня 2020 року Городоцьким районним судом Львівської області видано виконавчий лист з виконання вищезазначеного рішення суду.

28 червня 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Городоцького ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою, в якій просило закінчити виконавче провадження № 63816899 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13 жовтня 2020 року Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 298298.43 грн. у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Згідно з листом Городоцького ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 листопада 2024 року №11339 постанова про закінчення виконавчого провадження № 63816899 не виносилася, державним виконавцем вживаються заходи щодо виконання, оскільки боржником сплачено суму боргу, однак не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Крім того, 28 червня 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. із завою, в якій повідомило приватного виконавця про те, що боржником ОСОБА_1 фактично виконано в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим листом № 441/1982/14-ц, виданим Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 298298.43 грн.

Згідно з листом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.М. від 21 жовтня 2024 року № 39608 04 червня 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналіз змісту листа приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.М. від 21 жовтня 2024 року № 39608 свідчить про те, що після повернення стягувачу виконавчого документа № 441/1982/14-ц, виданого 01 жовтня 2015 року Городоцьким районним судом Львівської області, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.М. не перебуває виконавчий лист, виданий 13 жовтня 2020 року Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 298298.43 грн., боржником у якому є ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, ОСОБА_1 покликається на те, що у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі не має необхідності у тимчасовому обмеженні його у праві виїзду за межі України, оскільки це є порушенням права на свободу пересування та вільного вибору місця проживання.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Натомість, влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Колегія суддів враховує те, що ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2019 року, ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання зобов`язань саме за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року у справі № 441/1982/14-ц, яке, як підтверджується матеріалами, боржником виконане, оскільки божником сплачено банку визначену рішенням суду суму заборгованості.

Наведене свідчить про виконання ОСОБА_1 зобов`язань за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року у справі № 441/1982/14-ц, для виконання яких ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Враховуючи те, що після застосування до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржник сплатив заборгованості в розмірі 298298.43 грн., повністю виконавши судове рішення, колегія суддів вважає досягнутою мету застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України, а відтак подальше тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не може вважатися виправданим, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Слід зазначити, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 27 липня 2020 року, з врахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року про внесення виправлень, скасовано заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 липня 2015 року, до повного виконання зобов`язань за яким ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 , тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Вважаючи відсутніми підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, суд першої інстанції посилався лише на лист Городоцького ВДВС у Львівському районі Львівської області від 27 листопада 2024 року про те, що виконавче провадження № 63816899, у якому заявник є боржником, не закінчене, оскільки ним не сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, відповідних постанов державного виконавця із зазначенням суми виконавчого збору та суми витрат на проведення виконавчих дій, за відсутності розміру яких суд першої інстанції не оцінив необхідність застосованого судом до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, щодо сплати яких судом не застосовувалось до ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до частини 5 статті 441 ЦПК України повноваженням суду першої інстанції при розгляді заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, є скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, а не скасування ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає підставною заяву ОСОБА_1 про скасування щодо нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 02 грудня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 грудня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 04.06.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк