Провадження 2-п/193/2/25
У Х В А Л А

іменем України

27 травня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

заявника (представника відповідача) ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області заяву представника відповідача ТОВ «Агро Максімус» про перегляд заочного рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2025 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі №193/2296/24 згідно якого було повністю задоволенні позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Агро Максімус», зокрема розірвано договір оренди земельної ділянки, б/н від 27.02.2017, що укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Агро Максімус» щодо оренди земельної ділянки площею 7,4630 га, за кадастровим номером: :02:003:0163, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївської об`єднаної територіальної громади Криворізького району Дніпропетровської області, право оренди на яку зареєстровано 03.03.2017 за р./№ 19321015.

12 травня 2025 представник відповідача по справі ТОВ «Агро Максімус» - адвокат Поух Д.А. звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення посилаючись на поважність причин неявки представника відповідача до суду та на наявність доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зокрема в обґрунтування поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання та неподання ним відзиву, останній посилається на те, що про існування вказаної справи він дізнався лише 01.05.2025 від працівників апарату суду під час спілкування щодо іншої цивільної справи. Підтвердив, що ТОВ «Агро Максімус» є користувачем електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд». Проте система сповіщення сторін, що імплементована в цю підсистему, не спрацювала належним чином, оскільки коли він намагався приєднатися до справи у підсистемі «Електронний суд», то отримав повідомлення, що «Довіритель за вказаним РНОКПП (ЄДРПОУ) не є учасником вказаної справи», що свідчить про технічний збій у роботі системи або технічну помилку при внесенні ЄДРПОУ відповідача до бази даних суду.

Заперечуючи проти позову представник відповідача посилається на те, що несплата орендної плати позивачеві за 2023-2024 відбулася не через небажання ТОВ «Агро Максімус» її виплачувати новому орендодавцю ОСОБА_2 , а саме через небажання останнього її отримувати, оскільки він не надав підприємству реквізитів свого банківського рахунку для зарахування відповідних коштів. Наголосив, що підприємство у будь-який час готове перерахувати позивачеві кошти за сплату орендної плати за умови надання відповідного рахунку. У якості доказів, що мають суттєве значення для правильного розгляду справи представник відповідача надав виписку про нарахування орендної плати позивачу за 2023 та 2024 роки, а також платіжні документи про сплату відповідних податків у ці роки за користування землею позивача.

У судовому засіданні представник відповідача Поух Д.А., посилаючись на обставини та доводи, що містяться у заяві про перегляд заочного рішення, просив задовольнити таку заяву та скасувати заочне рішення у справі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кисилевич С.Ф. у судовому засіданні заперечували проти скасування заочного рішення. Зокрема позивач ОСОБА_2 зазначив, що дійсно він зустрічався з представником ТОВ «Агро Максімус» з приводу виплати йому заборгованості з орендної плати, проте останній відмовився виплачувати йому орендну плату допоки він не підпише новий договір оренди земельної ділянки з підприємством на новий строк, але ОСОБА_2 відмовився продовжувати орендні відносини з відповідачем.

Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши додані до неї документи, а також матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, лише якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що заочне рішення може бути скасовано лише у випадку наявності всіх трьох підстав, зазначених в ч. 1 ст. 288 ЦПК України. Відповідно, наявність однієї з зазначених обставин, не дає суду можливості скасувати заочне рішення.

З матеріалів цивільної справи установлено, що оскільки відповідач ТОВ «Агро Максімус» є користувачем електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», то у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України всі судові повістки та судові рішення по справі надсилалися судом автоматично до вказаного електронного кабінету відповідача (а.с.22, 23, 30, 31, 69, 72).

В обґрунтування поважності не явки представника відповідача у судове засідання в судове засідання та не подання відзив на позов, представник надав скрін-шот зі вебсайту «Електронний суд», який свідчить про те, що користувач ТОВ «Агро Максімус», ЄДРПОУ 3958690, не є учасником справи 193/2296/24 «Довіритель за вказаним РНОКПП (ЄДРПОУ) не є учасником вказаної справи» (а.с.112). Вважає, що очевидно відбувся технічний збій у роботі системи або була допущена технічна помилка при внесенні відповідачем свого ЄДРПОУ до бази даних суду.

Між тим, суд не знаходить надані представником відповідача виписку про нарахування орендної плати позивачу за 2023 та 2024 роки, а також платіжні документи про сплату відповідних податків у ці роки за користування землею позивача (а.с.113-115), - доказами, що мають суттєве значення для правильного розгляду справи.

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Судом установлено, що спірний договір оренди землі не містив конкретного порядку та способу здійснення орендарем розрахунку з виплати орендної плати та місця виконання вказаного зобов`язання, відтак орендар повинен був, з огляду на приписи п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦПК України, здійснити його виконання, тобто сплати орендну плату, за місцем проживання орендодавця.

У матеріалах справи міститься лист від позивача ОСОБА_2 , що адресований 04.10.2024 до відповідача ТОВ «Агро Максімус» з письмовою вимогою про сплату орендної плати за період 2023 рік та 2024 рік (а.с.7). Вказаний лист відповідач отримав 26.10.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення (а.с.7 на звороті).

У цьому листі, окрім зазначеного, позивач також зазначив своєю адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, матеріалами справи установлено, що незважаючи на те, що попередній орендодавець ОСОБА_4 померла, новий власник землі, її син, позивач у справі ОСОБА_2 , продовжив проживати за цією ж адресою (а.с.38).

Також судом установлено, що не заперечувалося сторонами, що до цього, у 2022 році, відповідач вже сплачував новому орендодавцю, позивачу у справі, орендну плату у натуральній формі.

Відтак суд доходить висновку, що відповідачеві було достеменно відоме місце проживання позивача, а тому він міг виплатити орендну плату шляхом направлення грошового переказу на ім`я позивача, однак цього не зробив.

Доводи представника відповідача про те, що грошовий переказ є ненадійним способом виплати орендної плати не заслуговує на увагу, оскільки у разі виникнення будь-яких сумнівів щодо точного місця проживання позивача та надходження цих коштів до належного їх отримувача, відповідач міг скористатися положеннями ч. 1 ст. 537 ЦК України, які передбачають порядок дій боржника для підтвердження виконання ним свого зобов`язаня у тому разі, коли кредитор або уповноважена ним особа відсутні у місці виконання зобов`язання чи кредитор або уповноважена ним особа ухилилися від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку, шляхом внесення боржником належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу. У такому випадку нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Зважаючи на те, що позивач заперечує проти отримання орендної плати, то саме на відповідача покладається спростування таких доводів та надання доказів, які вказують на зворотнє. Проте відповідач не вжив жодних заходів щодо виплати позивачеві орендної плати у 2023 та 2024 роках. При цьому, також відповідач не надав будь - яких доказів ухилення/відмови позивача від отримання орендної плати.

Виходячи з викладеного, оцінюючи в сукупності подані у справі докази, суд дійшов висновку про те, що надані представником відповідача докази в обґрунтування заперечень позивача не мають істотного значення для правильного вирішення справи, оскільки саме по собі нарахування орендної плати позивачеві, а не фактична виплата йому цих коштів, не є належним виконанням своїх зобов`язань за договором оренди землі, тому заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Слід зауважити, що навіть у разі перегляду судом свого рішення, за наявності приведених доказів представника відповідача, результат розгляду справи залишився б таким самим.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. 260, 261, 287, 288, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Заяву представника відповідача ТОВ «Агро Максімус» про перегляд заочного рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Максімус" про розірвання договору оренди земельної ділянки, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 284, 287 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 30.05.2025

Суддя О. В. Томинець