КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1517/24
Провадження № 2/488/246/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26.05.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача Миколаївської міської ради в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті чоловіка позивач вступила в управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 1268 ЦК України, тому вважала себе такою, що прийняла спадщину, тобто, була впевнена, що спірне домоволодіння належало її чоловіку на праві власності.

Під час військової агресії рф, будинок АДРЕСА_1 зазнав значних пошкоджень тому позивач вирішила скористатися своїм правом на отримання грошової компенсації за пошкоджене майно, проте виявила відсутність правовстановлюючих документів на майно.

Позивач зазначає, що вона з померлим чоловіком відкрито володіли, проживали та обслуговували спірний житловий будинок з 2004 року, сплачували комунальні платежі. Після смерті чоловіка вона продовжувала відкрито володіти, проживати та обслуговувати спірний житловий будинок.

Протягом всього часу проживання у житловому будинку ніхто не пред`являв ні спадкових вимог щодо будинку, ні вимог про повернення вказаного майна, ніхто не цікавився спірним будинком.

Безперервне відкрите володіння спірним будинком підтверджується оформленням розрахункових книжок за комунальні послуги на ім`я позивачки та її чоловіка, доказами оплати комунальних послуг, показами свідків.

На підстав зазначеного позивач вважає, що у неї є законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 29.01.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Маркіна Сергія Ігоровича про витребування доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, витребувано від Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації ( адреса: м. Миколаїв, вул. Шевченка, 40) технічну інвентаризаційну справу на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач надала заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник відповідача ММР - Захаренкова А.Ю., надала до суду відзив на позов, в якому категорично заперечувала проти задоволення вимог позивача про визнання права власності за набувальною давністю. Просила розгляд справи проводити без її участі та відмовити у задоволені позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, взявши до уваги заяви сторін по справі прийшов до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

19.08.2009 року позивач ОСОБА_3 вступила в шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстровано Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 362.

Позивач посилається у позові на те, що шлюбні відносини почалися з ОСОБА_2 з 2004 року, проте доказів на підтвердження даного факту суду надано не було.

Позивач проживала з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , вони відкрито володіли, проживали та обслуговували спірний житловий будинок, сплачували комунальні платежі. Після смерті чоловіка вона продовжувала відкрито володіти, проживати та обслуговувати спірний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

Після смерті чоловіка позивач вступила в управління та володіння спадковим майном на підставі ст. 1268 ЦК України, тому, що вважала себе такою, що прийняла спадщину, тобто, була впевнена, що спірне домоволодіння належало її чоловіку на праві власності.

Під час військової агресії рф, будинок АДРЕСА_1 зазнав значних пошкоджень тому позивач вирішила скористатися своїм правом на отримання грошової компенсації за пошкоджене майно, проте виявила відсутність правовстановлюючих документів на майно.

В позові позивач посилається на те, що протягом всього часу проживання у житловому будинку ніхто не пред`являв ні спадкових вимог щодо будинку, ні вимог про повернення вказаного майна, ніхто не цікавився спірним будинком, проте зазначене не підтверджено будь якими доказами.

Як вбачається з витребуваної судом, технічної інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на зазначено майно по 1/3 частині мають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивачем до суду не надано доказів протилежного.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

(стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Дійсно, частинами 1, 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Згідно, роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Так, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником, а позивач в позові посилається саме на той факт що була впевнена, що її померлий чоловік є власником спірного майна.

На підставі зазначеного суд приходе до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-266, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 )

Відповідач - Миколаївська міська рада (, адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20)

Суддя Я.А. Чернявська