Справа № 569/5182/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач), діючи через свого представника Какун А.С., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про споживчий кредит № 102141892 в сумі 25 480,00 грн., з яких: 19 400,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 680,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 400,00 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 102141892, за яким остання отримала кредит.

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 19.02.2025 до Договору факторингу № 16072024/2 від 16.07.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 480,00 грн., з яких: 19 400,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 680,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 400,00 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 16 липня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 102141892 в сумі 25 480,00 грн., з яких: 19 400,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 680,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 400,00 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання представник позивача Какун А.С. не з`явилася. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

У поданих до суду письмових поясненнях від 08 травня 2025 року представник відповідача Курлапов М.Д. зазначає, що позовні вимоги відповідач не визнає. Вважає їх безпідставними, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 24 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 102141892 шляхом підписання одноразовим ідентифікатором F88146 24.01.2022 о 17:27 год..

Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника.

Відповідно до п.2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Згідно з п.1.1. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. кредитного договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтверджує, що умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦK України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 19.02.2025 до Договору факторингу № 16072024/2 від 16.07.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25 480,00 грн., з яких: 19 400,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 680,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 400,00 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 16 липня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, на думку позивача, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 102141892 в сумі 25 480,00 грн., з яких: 19 400,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 4 680,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1 400,00 грн. - заборгованість за комісією за надання кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

В судовому засіданні позивачем не доведено факту перерахування відповідачу кредитних коштів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а тому, відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією у зв`язку з таким.

У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит (ч.1 ст.517 Цивільного кодексу України).

Cеред матеріалів справи наявний неповний договір факторингу, в абз.3 п.9.8 якого передбачається додаток №3 - Форма Акту прийому-передачі Документації, а на сторінці 1 договору факторингу зазначено визначення Документація. ( а.с. 12-15)

Надані суду копії договору факторингу є неповними, оскільки містять лише відомості про розділ 1-2 та неповний розділ 9 та 10, до договору не надані додатки зазначені у п. 9.8 цього Договору, які є невід`ємною його частиною. Крім того, не надано доказів сплати між сторонами договору факторингу ціни вимоги. Тим самим, позивач не довів факт набуття права вимоги до Відповідача про стягнення заборгованості за зазначеним договором споживчого кредиту.

Таким чином, позивач як фактор мав укласти з первісним кредитором (ТОВ Мілоан) Акт прийому-передачі документації. Однак, серед матеріалів справи такий документ відсутній і в позовній заяві позивач не зазначав, що не мав змоги долучити такий документ під час подання позовної заяви до суду.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем не надано докази передачі між ТОВ Мілоан та позивачем, зокрема договору про споживчий кредит, додатків до цього договору, розрахунку заборгованості, платіжного доручення і інших документів, що в сукупності, в свою чергу, викликає сумнів у достовірності доказів позивача, зокрема, вищезазначених договору про споживчий кредит, розрахунку заборгованості, додатків до договору про споживчий кредит.

Також серед матеріалів, наданих позивачем суду, міститься платіжне доручення 38664419 від 24.01.2022 року (а.с. 10) та Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису під назвою Doruchennya.zip.p7s від 21.08.2024 року, створені ТОВ Мілоан (первісним кредитором). ( а.с. 11)

Дані платіжне доручення та протокол є також недопустимим доказом, адже позивачем їх не наведено серед переліку додатків, які подаються разом з позовною заявою, а також, у зв`язку з тим, що було порушено порядок їх отримання, передбаченого вищезазначеним.

При цьому, бланк платіжного доручення не містить необхідних реквізитів типу підпису, печатки, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, передбачених чч.2, 3 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

В графі Банк платника в цього плітажному дорученні зазначається ТОВ ФК Елаєнс. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ ФК Елаєнс не є банком, і в нього наявні лише такі КВЕД: 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем.

В графі Кредит рах. № платіжного доручення зазначено неповний номер 431414XXXXXX679, що в свою чергу не дає можливості встановити дійсність 16 значного номеру і належність такого номеру картки саме відповідачу. До того ж серед матеріалів справи відсутні і докази наявності будь-якої банківської картки у відповідача.

В договорі про споживчий кредит відсутні відомості відносно номеру банківського рахунку чи номеру карткового рахунку на які мали б перераховуватись кошти позивачем. Виписки по рахунку матеріали справи не містять і позивач не подавав разом з подачею позову клопотання про її витребування.

А сам договір не є первинним документом, який підтверджував би передачу позивачем кредитних коштів відповідачу та користування відповідачем ними.

Тим, самим, позивачем не додано доказів про належність відповідачу кредитного рахунку 431414XXXXXX679 та перерахування Відповідачу коштів в сумі 20000 гривень згідно платіжного доручення 38664419.

До того ж, відповідно до реквізитів платіжного доручення воно містить дату створення 24.01.2022, а протокол підпису датується від 21.08.2024, що в свою чергу не співпадає з датою створення платіжного доручення, а тому такі докази не приймаються судом до уваги.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором (документ під назвою Відомість про щоденні нарахування та погашення створений на ім`я ТОВ Мілоан (первісним кредитором)), який надано представником позивача, як на підставу задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили перевірити, чи передавалися в дійсності кошти відповідачу в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61- 1211св19. Розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості.

Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять.

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит не є належним доказом надання Відповідачу кредитних коштів за вказаним договором, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такі розрахунки не підтверджують наявності заборгованості у відповідача перед позивачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження №61- 1211св19. До того ж, цей розрахунок не містить усі необхідні реквізити, щоб вважати його документом впринципі, а не те, щоб первинним бухгалтерським документом. Відсутні підпис, печатка, дата створення, ПІБ посадової особи, яка складала цей документ.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61- 4389св21).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Позивач на 1 сторінці позовоної заяви зазначає: Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

Згідно з п.1.1. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2. Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору..

Договір про споживчий кредит містить відомість про одноразовий ідентифікатор F88146. Однак, Позивач не надає доказів:

1) проведеної реєстрації ОСОБА_1 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ Мілоан;

2) проведеної реєстрації платіжної картки та банківського рахунку ОСОБА_1 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ Мілоан;

3) створення особистого кабінету ОСОБА_1 на веб-сайті ТОВ Мілоан;

4) здійснення входу ОСОБА_1 в особистий кабінет на веб-сайті ТОВ Мілоан під певним логіном та паролем;

5) того, що особистий кабінет на веб-сайті ТОВ Мілоан належить саме ОСОБА_1 ;

6) належності домену веб-сайту саме ТОВ Мілоан;

7) того, що ТОВ Мілоан чи самим позивачем було розміщено проект договору про споживчий кредит чи інформацію з посиланням на нього як оферту в особистому кабінеті ОСОБА_1 ;

8) надсилання електронного повідомлення (SMS) з одноразовим ідентифікатором та про прийняття рішення про видачу кредиту на: 1) мобільний номер; 2) адресу електронної пошти; 3) мобільний номер чи адресу електронної пошти саме ОСОБА_1 (в тому числі питання належності цих засобів зв`язку);

9) генерації та надсилання одноразового ідентифікатору F88146 ОСОБА_1 , який Позивач зазначає у Договорі про споживчий кредит;

10) наявності заявки саме ОСОБА_1 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ Мілоан. 11) того, що ОСОБА_1 надсилала будь-які повідомлення до ТОВ Мілоан чи Позивачу, в тому числі з метою прийняття (акцептування) будь-яких пропозицій;

12) зазначення в договорі про споживчий кредит будь-яких реквізитів банківського рахунку (карткового рахунку) ОСОБА_1 та реєстрації такої картки чи рахунку в Особистому кабінеті.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено, що відповідач заповнювала формуляр заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, чи отримувала повідомлення від ТОВ Мілоан чи позивача, а також чи отримувала одноразові ідентифікатори, чи надсилала повідомлення до ТОВ Мілоан та позивачу, а також чи вчиняла інші діі, які можна було б розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір.

Таким чином, створення та реєстрація ОСОБА_1 особистого кабінету на веб-сайті ТОВ Мілоан, здійснення входу в нього, проведення реєстрації платіжної картки та банківського рахунку ОСОБА_1 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ Мілоан, належність такої картки чи банківького рахунку саме ОСОБА_2 , надсилання одноразового ідентифікатору ОСОБА_1 , заповнення нею будь-якх заявок чи пийняття пропозицій, перерахування коштів на банківський рахунок чи картковий рахунок ОСОБА_3 не доведено позивачем.

Також, позивач в позовній заяві посилається на правила, але цих правил не надає суду.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до ч.ч.3, 6 ст.11, ст.12 Закону України Про електронну комерцію, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У додатках до позовоної заяви, Позивач зазначає, що додає витяг з договору факторингу, однак насправді він не оформлений як витяг, а наданий як вибіркові сторінки.

П.12 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, завтерджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, витяг зі службового документа виготовляється, якщо немає необхідності виготовляти копію. Витяг оформлюється на загальному бланку установи із дотриманням таких вимог:

? у назві виду документа зазначається: «витяг з наказу», «витяг з протоколу»;

? відтворюється повністю вступна частина (якщо вона є) службового документа;

? з основної частини тексту документа виписується той пункт, інформація якого необхідна;

? відтворюється реквізит «Підпис» (без особистого підпису);

? проставляються відмітка про засвідчення копії та відбиток печатки служби діловодства.

Витяг з реєстру Боржників також не можна вважати належно оформленим, адже не зазначена вступна частина документа, не проставлена відмітка про засвідчення копії та відсутній відбиток печатки.

Паспорт споживчого кредиту та графік не містять підпису відповідача.

При цьому, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, у справі № 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок Відповідача за договором споживчого кредитування.

Підписання договорів про надання споживчого кредиту не є підтвердженням перерахування коштів за умовами договорів та не доводить факту видачі (перерахування) позичальнику кредитних коштів.

Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем враховує, що кредитна установа є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо.

Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою.

З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі №299/2737/19).

Правовим висновком Верховного Суду від 08.02.2018 року (справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396св18) встановлено, що враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, необхідно виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з кредитною установою фактично не є рівними.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Також, Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1715/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 29.05.2025.

Суддя Н.Г. Кучина