Провадження № 2/344/605/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що «… ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій батько ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 17.11.2011р. виконкомом Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міськради, актовий запис №26. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказане майно належало спадкодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, посвідченого 24.11.2004р. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., зареєстрованого в реєстрі з №1.3258, право власності зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 10.12.2004р., реєстраційний номер:8509516, номер запису:144 в книзі Заповіту батько не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є я та мій брат ОСОБА_2 , відповідач у справі. Наша мати ОСОБА_4 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших спадкоємців першої черги немає. Я є власницею 1/4 частки цього будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.11.2004р. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-3260, право власності зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 10.12.2004р., реєстраційний номер:8509516, номер запису:144 в книзі:1. Я постійно проживала разом з батьком, не відмовлялася від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняла її. Відповідач теж зареєстрований в цьому будинку, однак вже понад 20 років не проживає за місцем реєстрації. Отже ОСОБА_2 не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в шестимісячний строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому спадщину не прийняв. 09 квітня 2024 року я звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик Світлани Федорівни із заявою про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно після смерті мого батька ОСОБА_3 , оскільки є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, що прийняла спадщину. На підставі заяви 07.02.2024р. була заведена спадкова справа № 71965648 у Спадковому реєстрі, у нотаріуса - №6/2024. 16 квітня 2024 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Луцик С. Ф. видала мені Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , яка складається з 1/4 частки будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, нотаріус відмовила мені у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку у спадщині, відповідно 1/4 частку будинку, про що складено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно від 09.04.2024р. за №18/02-14. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є та обставина, що мій брат на момент відкриття спадщини був зареєстрований разом зі спадкодавцем і не відмовлявся від спадщини, а тому нотаріус вважає, що він прийняв спадщину…».

Тому позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_6 надали перед судом показання про те, що відповідач виїхав з будинку і в ньому не проживає.

Відповідач подав суду заяву 29/08/2024, в якій вказав, що не заперечує позову, не приймав спадщину і не претендує на цю частку.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 17.11.2011р. виконкомом Вовчинецької сільської ради Івано-Франківської міськради, актовий запис №26.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказане майно належало спадкодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, посвідченого 24.11.2004р. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., зареєстрованого в реєстрі з №1.3258, право власності зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 10.12.2004р., реєстраційний номер:8509516, номер запису:144 в книзі:1.

За змістом позову позивач визнає відповідача спадкоємцем першої черги.

Позивач є власницею 1/4 частки спірного будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.11.2004р. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Антонюк Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №1-3260, право власності зареєстровано в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 10.12.2004р., реєстраційний номер:8509516, номер запису:144 в книзі:1.

Позивач зазначила в позові, що постійно проживала разом з батьком, не відмовлялася від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняла її.

Також в позові вказано, що відповідач зареєстрований в спірному будинку, однак вже понад 20 років не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом позову позивач навела постанову Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 569/15147/17 на обґрунтування свого позову.

Аналогічний правовий висновок щодо аналогічних спірних відносин також міститься в постанові ВС/КЦС у справі № 937/10434/19-ц від 19.05.2021.

Отже за змістом релевантної судової практики Верховного Суду, при оформленні спадкових прав має значення безпосереднє фактичне місце постійного проживання особи зі спадкодавцем, а не місце її реєстрації.

Хоча позивачем не оскаржено свідоцтво про право на спадщину, але ним оскаржено висновки про факти, що розміщено в свідоцтві нотаріуса та в постанові, в якій одночасно вказано, що відповідач прийняв спадщину за фактом його реєстрації, але за повідомленням відповідача про проживання за іншим місцем нотаріус встановив би інше місце проживання відповідача.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Відповідач визнав позов про визнання права власності на частку в спірному праві за позивачем, що в свідоцтві, виданому нотаріусом вказано про прийняття частки ним. І заперечив факт прийняття спадщини собою.

Отже позов підлягає задоволенню в частині визнання за ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка за змістом свідоцтва про прийняття спадщини та за постановою про відмову у видачі свідоцтва позивачці визначена як прийнята відповідачем.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.