Справа № 539/1662/25
Провадження № 2/539/852/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
сторони у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Кредитним договором №1714233 у сумі 28 119 (двадцять вісім тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 00 копійок, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9 100 (дев`ять тисяч сто) гривень 00 копійок, прострочена заборгованість за процентами - 19 019 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятнадцять) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 22 березня 2021 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі первісний кредитор) та відповідач уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1714233 (далі договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 9 100,00 грн строком на 20 днів та зобов`язувався його повернути та сплатити відсотки за користування ним.
24 грудня 2021 року між первісним кредитором на позивачем укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, у тому числі і до відповідача.
Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем відповідного договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 512, 514, 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо правових наслідків відступлення права вимоги; статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором.
Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надіслав.
Заяви, клопотання учасників справи
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду цієї справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
05 травня 2025 року від представника позивача надійшла заява про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 10 500,00 грн.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 06 травня 2025 року.
Розгляд справи відкладався на 02 червня 2025 року.
У судові засідання, призначені судом на 06 травня та 02 червня 2025 року позивач та/або його представник не з`явилися, причини неявки сторони не повідомили.
Ухвалою від 02 червня 2025 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач проти винесення заочного рішення не заперечує.
У зв`язку із наведеним суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
22 березня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (відповідачем) укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1714233 (договір), відповідно до пункту 1.2 якого первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 9 100,00 грн строком на 20 днів (пункт 1.3 договору). Проценти за користування кредитом становлять 1,9% на добу (стандартна та знижена ставка) (пункти 1.4.1 та 1.4.2 договору).
Кредит надається відповідачу у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачем (пункт 2.1 договору).
Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до Графіка розрахунків, який є додатком до цього договору (пункт 1.3 договору).
Відповідно до пунктів 1.1 та 9.7 договору його укладення здійснюється сторонами за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором.
Згідно з Додатком № 1 до договору (далі Графік платежів) загальна вартість кредиту становить 12 558,00 грн, з яких: 9 100,00 грн сума кредиту, 3 458,00 грн проценти за користування кредитом (а.с.27).
Аналогічна інформація щодо суми наданого кредиту, відсотків за його користування, процентної ставки, строку кредитування та інше міститься у Паспорті споживчого кредитування (а.с.20-21).
Зі змісту Довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником (відповідачем) підписано із первісним кредитором аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а.с.32).
24 грудня 2021 року між первісним кредитором та позивачем було укладено Договір факторингу № 02-24122001 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого первісний кредитор відступив за кошти позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і до відповідача (а.с.12-15).
Відповідно до вимог Договору факторингу позивачу передано Реєстр боржників. Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу містить інформацію про те, що станом на 24 грудня 2021 року передано заборгованість відповідача у сумі 28 119,00 грн (а.с.31).
Згідно з випискою з особового рахунку відповідача за договором, сформованою позивачем, станом на 10 січня 2025 року заборгованість відповідача за договором складає 28 119,00 грн, з яких: 9 100,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 019,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.30).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним договором відповідно до умов Договору факторингу.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про електронну комерцію» станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачем який не сплачував заборгованість за договором, з урахуванням вимог Договору факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити частково з огляду на таке.
Передусім суд зазначає, що відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконав умови укладеного ним в електронному вигляді договору, а тому, з урахуванням вимог Договору факторингу заборгованість слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, в жодних документах по цій справі свою позицію щодо виникнення у нього заборгованості за договором, не висловив.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
По-перше, як було зазначено вище, стаття 205 ЦК України надає право укладати договір, серед іншого у письмовій (електронній) формі. Крім того, Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що договір, підписаний у порядку, визначеному цим Законом, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав із первісним кредитором договір шляхом підписання своїм електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, як того вимагає договір і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови договору, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.
Проаналізувавши зміст Договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за договором відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України була правомірно передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за договором, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов Договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем слід стягнути, а тому позовні вимоги є частково обгрунтованими.
Що стосується суми заборгованості, яку слід стягнути із відповідача, суд зазначає таке.
Як було зазначено вище, згідно з Графіком платежів загальна вартість кредиту становить 12 558,00 грн, з яких: 9 100,00 грн сума кредиту, 3 458,00 грн проценти за користування кредитом. Відповідно до Договору факторингу позивач отримав право вимогами сплати відповідачкою йому заборгованості за Договором у сумі 28 119,00 грн (виписка з Реєстру боржників). При цьому, у жодних документах, які містяться у матеріалах справи, не відображено інформацію про пролонгацію договору, яка б пояснювала збільшення суми процентів за користування кредитом, а також відсутні розрахунки відповідно до умов договору, які б пояснювали виникнення заборгованості відповідача перед позивачем заявленої вимоги 19 019,00 грн простроченої заборгованості за процентами.
У зв`язку з тим, що узгодженою на етапі підпису договору із відповідачем на весь строк кредитування 20 днів - є загальна вартість кредиту у сумі 12 558,00 грн, з яких: 9 100,00 грн сума кредиту, 3 458,00 грн проценти за користування кредитом, а у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за договором, суд дійшов висновку, що саме вказана сума підлягає стягненню із відповідача за його невиконання умов договору.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40, що підтверджується платіжною інструкцією № 3 5435 від 18 лютого 2025 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 18 лютого 2025 року (а.с.40).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, із відповідачки стягується судовий збір пропорційно сумі задоволених вимог, а саме: 1 081 (одна тисяча вісімдесят одна) гривня 84 (вісімдесят чотири) копійки.
Що стосується заявлених позивачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме: витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Позивач, серед іншого, заявив вимогу щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 10 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат було надано до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року та Додаткову угоду №1 до нього від 27 грудня 2024 року (далі Договір), Акт про отримання правової допомоги від 28 квітня 2025 року (далі Акт) та Платіжну інструкцію № 3-7974 від 28 квітня 2025 року (далі Платіжка), відповідно до яких надана правова допомога оцінена у 10 500,00 грн.
Проаналізувавши Договір, Акт та Платіжку, суд дійшов висновку про те, що витрати на правничу допомогу слід зменшити з огляду на таке.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається із змісту Договору, Акту, загальна сума виконаних робіт становить 10 500,00 грн.
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що види та кількість робіт, зазначені у Договору ті Акті, мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на таке:
складність справи (стягнення заборгованості здійснюється за одним кредитним договором та складає 28 119,00 грн, зміст позовних вимог є стандартизованим)
та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг) часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг) (представник позивача не брав участі у судових засіданнях, представником було вкладено позовну заяву, інші процесуальні документи, крім заяви про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, до справи представником позивача не надавалися)
витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними, тому вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Під час визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 205, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 627, 628, 617, 1054, Цивільного кодексу України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», адреса: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок №82, офіс №7, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В. Рудалєва