Провадження № 2-о/752/335/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Білас С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану в їх інтересах представником- адвокатом Барановським Олександром Віталійовичем, заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту народження дітей на окупованій території, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Барановський Олександр Віталійович, звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою, в якій просять суд:

- встановити факт народження дитини, хлопчика ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь, Донецької області, Україна, вказавши матір`ю громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3

- встановити факт народження дитини, дівчинки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Маріуполь, Донецької області, Україна, вказавши матір`ю громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви представник вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дитину - хлопчика. Народження дитини відбулось на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, Донецької області, Україна, що підтверджується копією обмінної карти з пологового відділення лікарні, де народилася дитина та свідоцтвом про народження. Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила дитину - дівчинку. Народження дитини відбулось на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, Донецької області, Україна, що підтверджується копією обмінної карти з пологового відділення лікарні, де народилася дитина та свідоцтвом про народження. З огляду на те, що медичні документи видані незаконними органами, на теперішній час відсутня можливість для реєстрації факту народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідно, отримання свідоцтв про їх народження.

Заявники та їх представник в судове засідання не з`явились. У заяві про встановлення факту про народження представник просив розглядати справу без його участі та участі заявників.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилася дитина - хлопчик, що підтверджується обмінною картою з пологового будинку, пологового відділення лікарні №3 м.Маріуполя від 01.06.2022, де народилася дитина.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції ДНР у місті Маріуполь, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком вказано ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 народилася дитина - дівчинка, що підтверджується обмінною картою з пологового будинку, пологового відділення лікарні №3 м.Маріуполя від 11.09.2023, де народилася дитина.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції ДНР у місті Маріуполь, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком вказано ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до паспорту (в формі ID) НОМЕР_4, виданим 05.07.2021 в м.Маріуполь, та паспорту серії НОМЕР_3 , виданим 24.07.2015 Красноармійським МВ ГУДМС України в Донецькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є громадянами України.

Судом встановлено, що свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції ДНР у місті Маріуполь, та свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції ДНР у місті Маріуполь, видані органами, які створені та діють у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків. Так само і обмінні карти з пологового відділення лікарні не засвідчують у встановленому порядку факту народження дітей, що створює перешкоди та робить неможливим державну реєстрацію народження дітей та реалізувати інші права та обов`язки, пов`язані з їх народженням.

Станом на час розгляду цієї справи м. Маріуполь знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій та/або перебуває в тимчасовій окупації російською федерацією, у зв`язку з чим відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включений до відповідного переліку територіальних громад, в цьому населеному пункті органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи викладене, до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.317 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Згідно п.п.1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.

Таким чином, видані органами окупаційної влади на території м. Маріуполь свідоцтва про народження дітей, не засвідчують у встановленому порядку факту народження дітей. Зокрема, створює перешкоди та робить неможливим державну реєстрацію народження дітей та реалізацію інших прав та обов`язків, пов`язаних з іх народженням.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 317 ЦПК України Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зі змінами, які набули чинності з 07.05.2022, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі 235/2357/17 від 22 жовтня 2018 року.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Судом встановлено, що мати дитини є громадянкою України, у закладі охорони здоров`я у місті Маріуполь, Донецької області, Україна, ОСОБА_1 народила двох дітей, про що їй було видано свідоцтва про їх народження дитини, які відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків.

Заявники є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадян України. Заявники у зареєстрованому шлюбі не перебувають.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до положень ст. 146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків.

На теперішній час заявники як батьки визначили ім`я своїх народжених дітей як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки надані заявниками документи підтверджують факт народження дітей на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, Донецької області, визначеній такою відповідно до законодавства.

Враховуючи, що заявник не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дітей. з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявники та їх діти, суд приймає рішення на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані нелегітимними установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, та які, як виняток, приймаються до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, у зв`язку з чим вимоги заявників щодо встановлення факту народження дитини, дівчинки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дитини, хлопчика ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту народження дитини, допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260-268, 293, 294, 315, 316, 317, 319 ЦПК України, Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), про встановлення факту народження дітей на окупованій території - задовольнити.

Встановити факт народження у батьків: громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (мати), та громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (батько), дитини чоловічої статі - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Маріуполь, Донецької області, Україна.

Встановити факт народження у батьків: громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (мати), та громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (батько), дитини жіночої статі - ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Маріуполь, Донецької області, Україна.

Державну реєстрацію народження дітей провести згідно ст. 126 Сімейного кодексу України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Слободянюк