ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5022/25 Справа № 173/121/25 Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О., Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №173/121/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Бровка Олександра Олеговича на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену у складі судді Бурхана С.М., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 лютого 2022 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бровко О.О., подав заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилається на те, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року у справі №173/2630/23 було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 22 лютого 2022 року та застосовано наслідки недійсності правочину у виді повернення права власності відповідачу на житловий будинок. Позивач стверджує, що на виконання умов договору купівлі-продажу вона сплатила відповідачу 289 050 грн. Проте, оскільки договір визнано недійсним, позивач просить суд стягнути сплачені кошти з відповідача на її користь.

Окрім цього, вважає, що оскільки внаслідок стану здоров`я відповідача ОСОБА_2 та її схильності до укладення помилкових правочинів, існує реальна загроза невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів. Зазначає, що відповідач не має будь-яких статків окрім житлового будинку, а тому просив суд накласти арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бровко О.О. про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. На думку суду, позивач не навела достатніх та обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Так, стан здоров`я відповідача, жодним чином не може вплинути на можливість чи неможливість виконання рішення суду про стягнення грошових коштів. Відсутність будь-яких доходів, заощаджень та майна, окрім житлового будинку, у відповідача, є лише припущенням з боку позивача, які не підтверджені жодними доказами. Також, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, є передчасним, оскільки фактично є одним із заходів, які можуть застосовуватись на стадії виконання рішення суду, як то звернення стягнення на майно (рухоме чи нерухоме) або доходи боржника тощо.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бровко О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказує, що беручи до уваги вік особи відповідача, стан здоров`я відповідача, та сталу схильність до укладення правочинів під впливом помилки існує реальна загроза невиконання рішення суду у даній справі, так як відповідач у зв`язку з відсутністю будь-яких статків, окрім вказаного будинку не матиме змогу виконати свої зобов`язання з повернення коштів позивачу, окрім як за рахунок свого нерухомого майна.

Вважає, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленим позовом та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача або третіх осіб, оскільки дії відповідача є недобросовісними, оскільки існують ризики, що відповідач з метою неповернення грошових коштів скаржнику, навмисно приховає своє майно або грошові кошти.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Машошиної А.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначила, що категорично та в повному обсязі не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року постановленою з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також повідомляє, що житловий будинок дійсно є єдиним житлом відповідача. Фактичної передачі відповідачам житлового будинку не відбулося, жодних актів приймання-передачі чи інших подібних документів між сторонами не підписувалось. Окрім цього, відповідач, станом по сьогоднішній день включно проживає одна та зареєстрована в будинку, має ключі від нього, оплачує комунальні послуги і продовжує самостійно нести після укладення договору всі витрати з утримання житлового будинку. Речей позивача в квартирі, де мешкала і мешкає відповідач немає. Враховуючи викладене вважає, що Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області повно та всебічно досліджені обставини справи, зроблені справедливі, законні висновки, що ґрунтуються на вимогам норм чинного законодавства та діючої судової практики, аргументи апеляційної скарги не спростовують належності висновків суду та не містять нових юридично значущих обставин, у зв`язку з чим просила залишити ухвалу без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просиві її задовольнити.

Інші учасники справи до суду не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги та відгуку, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів, предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення грошових коштів внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій останній ставить питання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду.

В обґрунтовування своїх доводів посилався на те, що вжиття заходів забезпечення позову гарантує виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивача, оскільки у відповідача відсутні будь-які кошти, та інше майно, що фактично унеможливить в подальшому виконання рішення суду. Вважає, що заходи забезпечення позову пов`язані із позовом та стосуються предмета спору, зможуть забезпечити виконання рішення суду при задоволенні позову. Отже, є співмірним, та такими, що не порушують права інших осіб, оскільки стосуються виключно рухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси сторони на той випадок, коли інша сторона буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, провадження №61-38692св18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову.

Позивач у своїй заяві лише формально вказує на існування ризиків ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, у випадку його ухвалення на користь останньої.

При цьому позивачем не надано суду жодних доказів, які дозволяли б зробити достовірний висновок про дійсну наявність означених ризиків. Наявність самого лише побоювання позивача про можливість та сталу схильність до укладення правочинів під впливом помилки та у зв`язку з відсутністю будь-яких статків, окрім вказаного будинку, вочевидь, недостатньо, оскільки доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, однією із обов`язкових умов для позитивного для позивача вирішення заяви про забезпечення позову є співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Відповідно до змісту заяви про забезпечення позову та матеріалів справи вбачається, що предметом спору сторін є грошові кошти в розмірі 289 050 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч п`ятдесят гривень), в той же час позивач просить забезпечити позов шляхом арешту житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не вказуючи при цьому вартість такого майна, що порушує принцип співмірності заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заявником не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову саме у такий спосіб порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки останнім не доведено реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позову, а матеріали справи не містять доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи є необґрунтованими, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив закон, який їх регулює, застосував норми відповідні норми права та не припустив порушень норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бровка Олександра Олеговича - залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повна постанова складена 28.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв