Справа №949/627/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судового засідання Катюха К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Клюйка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі № 949/1368/20 від 29 березня 2021 року, було розірвано. Від шлюбу у них народилася дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх спільна неповнолітня дочка ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом із нею, як матір`ю дитини. Після розірвання шлюбу домовленості щодо утримання дитини, котра б відповідала інтересам їх спільної дитини, не досягнуто. Відповідач періодично в незначних сумах надав певні кошти на утримання дочки, однак вже півроку поспіль не надає на дитину жодного утримання, у зв`язку з чим, беручи до уваги розірвання шлюбу, проживання дитини з нею та вищенаведені обставини, у неї виникла потреба звернутися до суду із цим позовом. Відповідач має постійний заробіток, оскільки працює в сфері міжнародних транспортних перевезень, систематично з цією метою перетинає державний кордон України. Також позивачка зазначила, що відповідач є здоровим, працездатним, а тому має можливість сплачувати аліменти. Окрім того, позивачка зауважила, що дочці у зв`язку із її віком і здобуттям освіти потрібні значні кошти на придбання навчальної літератури, на оплату комп`ютерних послуг, проїзд, харчування, придбання необхідного одягу, взуття. З урахуванням цих обставин, віку дитини, потреб на забезпечення її гармонійного розвитку, сферу зайнятості відповідача, вважає, що обґрунтованим і справедливим розміром аліментів, які необхідно стягнути із відповідача є 5000 грн. щомісячно. При цьому, враховуючи що відповідач зовсім не сплачує аліментів щонайменше протягом останніх півроку, які передують дню її звернення до суду із цим позовом, вважає за можливе просити суд стягнути ці аліменти не з дати її звернення до суду, а із 01 жовтня 2024 р. (тобто період за останні шість місяців, які передують зверненню до суду із позовом та до досягнення дитиною повноліття). Відповідач не позбавлений можливості доводити, що він брав участь в утриманні дитини після 01 жовтня 2024 року і надати суду підтверджуючі цьому докази. З іншого боку, вона підтвердила суду ту обставину, що дитина після розірвання шлюбу проживає із нею, і вона, як її законний представник в її інтересах укладає всі необдіхні договори, в тому числі ті, копії яких додані до позовної заяви, і саме вона як мати, з якою проживає дитина, несе самостійно витрати на дитину. Свого обов`язку в однаковій мірі брати участь в утриманні дитини відповідач не виконував, вона проживає з дитиною і самостійно несе такі витрати на утримання, в тому числі із 01 жовтня 2024 року, а тому вважає, що слід розпочати стягнення саме з цієї дати.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до вимог статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року увагу судів звернуто на те, щодо передбаченої статтею 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року справа №487/3431/15-ц, від 17 травня 2018 справа № 643/11742/16-ц та від 26 вересня 2018 року № 761/6933/17 . Законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Так, хоча їх спільна дочка є неповнолітньою, однак вона навчається у відокремленому підрозділі "Костопільський фаховий медичний коледж" комунального закладу вищої освіти "Рівненська медична академія". Дочка навчається в коледжі на відділенні "Сестринська справа" І-курс, за контрактом на денній формі навчання, термін навчання до 30 червня 2028 року. Відповідно до пункту 9 Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, укладеного між нею та навчальним закладом щодо надання їх спільній дочці освітніх послуг по її навчанню, вартість освітньої послуги навчання за весь строк навчання становить 110 000 грн., а за один навчальник рік - 27 500 грн.

На даний час, як зазначає позивачка, вона вже сплатила вартість навчання дочки за один навчальний рік. Також, їх дочка ОСОБА_4 під час навчання проживає у гуртожитку в м. Костопіль, вартість проживання в якому за один рік становить 6000 грн., за - півріччя становить 3000 грн. (за один місяць - 600 грн.). На даний час вона вже самостійно сплатила за проживання в гуртожитку дочки вартість таких послуг за один рік в загальному розмірі 6000 грн. Отже, навчання їх неповнолітньої дочки у коледжі, в якому вона розпочала здобувати вищу освіту відповідного рівня є особливими обставинами в розмінні статті 185 Сімейного кодексу України, які викликають необхідність додаткових витрат на її навчання та проживання, а тому не лише вона, а і відповідач, як батько дитини, в рівній із нею мірі зобов`язаний брати участь у фінансуванні цих додаткових витрат. Адже, як зазначає позивачка, іхня дочка не лише здобуває середню освіту, а паралельно здобуває професію, готуючись до самостійного життя.

Тому, беручи до уваги викладене, позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і проводити до досягнення дочкою повноліття. Крім того, просить суд стягнути із відповідача на її користь 16750 грн. додаткових витрат на дочку, викликаних особливими обставинами, понесених нею до досягнення дочкою вісімнадцяти років у період із 27 червня 2024 року по 16 січня 2025 року, а також стягнути із відповідача на її користь 1445,83грн. щомісячно додаткових витрат на дочку, викликаних особливими обставинами (для фінансування наперед додаткових витрат на дитину по оплаті освітніх послуг навчання та за проживання в гуртожитку) починаючи із 01 вересня 2025 року по 31 липня 2027 року включно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити.

17 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 скерував відзив на позовну заяву.

25 квітня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 позов визнає частково та просить суд стягувати із нього на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 06 березня 2025 року і до досягнення цією дитиною повноліття, а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього додаткових витрат - відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Клюйко А.О. позовні вимоги визнали частково. Із урахуванням доводів та обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, просили суд стягувати із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 06 березня 2025 року і до досягнення цією дитиною повноліття, а у задоволенні позовних вимогах, вказаних у пунктах 2 та 3 прохальної частини позовної заяви, щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 , 16750 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень) додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , викликаних особливими обставинами, що були понесені ОСОБА_1 у період 27 серпня 2024 року по 16 січня 2025 року та стягнення щомісячно 1445,83 грн. додаткових витрат на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами (для фінансування додаткових витрат на дитину по оплаті освітніх послуг навчання та за проживання в гуртожитку починаючи із 01 вересня 2025 року до 31 липня 2027 року) - відмовити повністю.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Клюйко А.О. зазначає, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу придбав позивачці та доньці за власні кошти житло - двокімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1 . Таким чином відповідач потурбувався про стабільне майбутнє своєї дитини . Однак, як зазначив відповідач ОСОБА_2 , позивачкою цей факт врахований не був.

Також, відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що згідно рішення Дубровицького районного суду від 27.09.2023 року він також зобов"язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що продовжує навчання (а.с. 45-46)

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 надав суду довідки про незадовільний стан його здоров"я, потреба у лікуванні, медичному огляді, консультації, тощо.

25 квітня 2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому вона заперечує проти викладених у відзиві на позовну заяву доводів та обставин. Зокрема позивачка зазначила, що покликання відповідача ОСОБА_2 на незадовільний стан його здоров"я не означає, що він не може працювати і утримувати дитину, адже стан здоров"я і в неї вимагає лікування та консультацій лікарів, на що також потрібні кошти.(а.с.95-97). Також позивачка вважає голослівним покликання відповідача на купівлю ним квартири за адресою: АДРЕСА_1 , адже у Договорі купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2022 року, покупцем зазначена вона - ОСОБА_1 , і придбання квартири відбулося нею одноосібно вже після розірвання шлюбу між нею та відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 29 березня 2021 року було розірвано (а.с.14).

Від шлюбу у сторін народилася дитина: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Згідно витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

Так, згідно довідки ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" за №76 від 24 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" з 01 вересня 2024 року на відділенні "Сестринська справа" на 1 курсі за контрактом, денна форма навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2028 року (а.с.23).

Згідно договору про надання освітніх послуг, ОСОБА_1 уклала договір з ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" для здобувача фахової передвищої освіти ОСОБА_3 щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу освіти, загальна вартість за весь строк навчання становить 110000 грн., за навчальний рік 27500 грн. (а.с.19-21).

Так, позивачкою сплачено за навчання доньки ОСОБА_3 - 13750 грн. (квитанція від 23 липня 2024 року), 13750 грн. (квитанція від 17 грудня 2024 року), копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.25).

Згідно довідки №107/03-6 від 05 березня 2025 року, виданої ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" вбачається, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2024 року по даний час проживає в гуртожитку ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія". Розмір оплати за проживання в гуртожитку за один місяць 2024-2025 навчального року для студентів, які навчаютья за державним замовленням та за кошти фізичних та юридичних осіб складає 600 грн., загальна вартість проживання на 2024-2025 навчальний рік складає 6000 грн. (1-й семестр 3000 грн., 2-й семестр 3000 грн.) (а.с.22).

Так, позивачкою сплачено за проживання в гуртожитку доньки ОСОБА_3 - 3000 грн. (квитанція від 27 серпня 2024 року), 3000 грн. (квитанція від 16 січня 2025 року), копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.24).

Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на окристь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Частиною 2 статті 179 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік", встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.

З огляду на положення Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік", в 2025 році щомісячна сума аліментів не може бути менше: для дітей віком від 6 до 18 років - 1598 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно вимог частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Судом при розгляді даної справи враховано те, що дочка сторін по справі є неповнолітньою, проте продовжує навчатися на денній формі навчання з отримання фахової освіти, що виключає можливість власного працевлаштування на повний день, а тому остання потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання.

Зважаючи на те, що неповнолітня ОСОБА_3 фактично перебуває на утриманні матері, а батько, який проживає окремо добровільно коштів на її утримання та навчання не надає, однак все ж обов`язок платити аліменти за батьком залишається, він є у працездатному віці. суд зважає Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів, враховуючи, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає за доцільне стягувати з нього на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (07 березня 2025 року) і проводити до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 додаткових витрат на неповнолітню дитину, суд зазначає наступне.

За змістом статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина 2 статті 185 Сімейного кодексу України).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі

Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду.

Звертаючись з позовом до суду позивачка посилалася на те, що у зв`язку із платним навчанням доньки ОСОБА_3 , нею сплачено за навчання та проживання кошти у розмірі 33500 грн., половину з яких вона просить стягнути з відповідача, як додаткові витрати на утримання доньки.

З огляду на наведе, суд визнає понесені позивачем додаткові витримати на навчання доньки - особливими обставинами, адже неповнолітня дитина навчається у коледжі, здобуваючи професійну освіту.

Крім того, як було зазначено вище, згідно довідки ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" за №76 від 24 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у ВП "Костопільський фахового медичний коледж" КЗВО "Рівненська медична академія" з 01 вересня 2024 року на відділенні "Сестринська справа" на 1 курсі за контрактом, денна форма навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2028 року (а.с.23).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина 2 статті 185 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину є зокрема, і витрати на навчання та проживання дитини, а доказами вже понесених витрат можуть бути чеки, платіжні квитанції, виписки з банківського рахунку про здійснення оплати.

Позивачем було проведено розрахунок додатових витрат, пов`язаних із навчанням доньки наперед, а саме починаючи із 01 вересня 2025 року до 31 липня 2027 року, які має сплачувати відповідач та з якими також і погоджується суд, а саме: річна вартість навчання і проживання донькич ОСОБА_3 становить 33500 грн. (27500 грн. оплата за навчання та 6000 грн. оплата за проживання в гуртожитку) половину з яких зобов`язаний фінансувати відповідач.

Щомісячна належна до стягнення із відповідача сума за навчання буде становити: 1145,83 грн. (13750 грн., що становить 50% щомісячної суми оплати за навчання / 12місяців = 1145,83 грн.), а за проживання в гуртожитку щомісячна сума, яка підлягає до стягнення із відповідача буде становити 300 грн. (600 грн. плата за місяць проживання згідно довідки / 2 = 300 грн.), відтак, загальна сума щомісячної вартості послуг навчання та проживання ОСОБА_3 , яка підлягає до стягнення з відповідача становить 1445,83 грн.

Чинне законодавство гарантує право дитини на достатній життєвий рівень та визначає обов`язок батьків забезпечити дитині гідні умови життя, в тому числі фінансово.

При цьому обов`язок батьків не обмежується утримувати дитину лише сплатою аліментів, а й зобов`язує брати участь в додаткових витратах на дитину. Позивачкою належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, котрі було досліджено судом, доведено факт понесення нею додаткових витрат, пов`язаних із навчанням доньки.

Суд зазначає, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню частково.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 180-184, 185, 191 Сімейного кодексу України, статтями 12, 81, 141, 264, 265, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 07 березня 2025 року та проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 16750 грн. (шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень) додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , викликаних особливими обставинами, що були понесені ОСОБА_1 у період 27 серпня 2024 року по 16 січня 2025 року.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , щомісячно 1445,83 грн. додаткових витрат на ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами (для фінансування додаткових витрат на дитину по оплаті освітніх послуг навчання та за проживання в гуртожитку починаючи із 01 вересня 2025 року до 31 липня 2027 року).

Стягнути із ОСОБА_2 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) на користь держави в особі Державної судової адміністрації України:

отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106;

код за ;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

рахунок отримувача: UA0026001;

код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 27 травня 2025 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор