ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/341/25 Справа № 203/90/24 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В., Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
28 травня 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.
розглянувши у судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії, в якій представником ОСОБА_2 - адвокатом Бочкарь Романом Віталійовичем подана заява про ухвалення додаткового рішення, головуючий у суді першої інстанції Єдаменко С.В.,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ДМР через уповноважені нею органи з питань приватизації житлових приміщень розглянути заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 без надання оригіналу ордеру про надання житлової площі.

Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська 31 травня 2024 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

У травні 2025 року ОСОБА_2 , через представниказвернулась із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі щодо вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в загальній сумі 29 360, 32 грн., які складаються з судового збору у розмірі 4 360,32 грн., у тому числі витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 25 000 грн.

В обґрунтування послалась на те, що задовольняючи апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, про що апелянт просив у апеляційній скарзі та надавав попередній орієнтовний розрахунок судових витрат.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи заяви, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення заяви в повному обсязі, надав клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи заяви та відзиву, апеляційний суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).

Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду апеляційної інстанції надано: договір про надання професійної правничої допомоги №36/24 від 23 серпня 2024 року, акт здачі-приймання наданих послуг №Р-52 від 09 травня 2025 року, звіт адвоката про надану правничу допомогу до акта виконаних робіт №Р-52 від 09 травня 2025 року, в якому визначено перелік наданих послуг, квитанція АТ КБ «Приват Банк» від 23 жовтня 2024 року на загальну суму 15 000 грн., копія ордеру на надання правничої допомоги (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив представництво та захист інтересів клієнта в суді та зробив підготовку документів.

В питанні критеріїв співмірності витрат, слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розподіляючи витрати, які очікує понести відповідач на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання професійної правничої допомоги №36/24 від 23 серпня 2024 року, акт здачі-приймання наданих послуг №Р-52 від 09 травня 2025 року, звіт адвоката про надану правничу допомогу до акта виконаних робіт №Р-52 від 09 травня 2025 року, в якому визначено перелік наданих послуг, квитанція АТ КБ «Приват Банк» від 23 жовтня 2024 року на загальну суму 15 000 грн., копія ордеру на надання правничої допомоги (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших.

Колегія суддів вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково та відшкодувати їй 10 000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги та судовий збір у розмірі 4 360,32 грн., стягнувши вказані суми з ОСОБА_1 . У іншій частині вимог - відмовити.

Керуючись статтями 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бочкарь Роман Віталійович, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4 360 (чотири тисячі триста шістдесят) грн. 32 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) 00 грн.

У іншій частині вимог - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повна постанова складена 28.05.2025р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв