ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4674/25 Справа № 199/2382/25 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Піменовій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року по справі за заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Вказана заява мотивована тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД» здійснюються будівельні роботи на земельній ділянці водного фонду так вже і на землі, яка не входить до погодженої території рішенням Виконкому. Заявник вказує, що ТОВ «РІВЕРСАЙД» знищує дерева, кустарники, зелені насадження та інший рослинний світ, а з ним і тваринний, за межами території відведеної Виконкомом, проводить будівельні роботи на будівельному майданчику менше ніж за 25 метрів до дренажного каналу та менше ніж за 25 метрів до плесо Ломівське, 25 січня 2025 року здійснив розширення, поглиблення дренажного каналу без погодження проекту Державним агентством водних ресурсів України регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області, без отримання дозволу виконкому (ДМР) на вказаний вид робіт і т.д.

Крім того, заявник стверджує, що землю, яку отримав забудовник внаслідок таких робіт, він завозить на свою територію, що свідчить про використання землі в особистих цілях (це Виконком не погоджував також).

Враховуючи викладене, заявник просив зупинити будівельні роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД» у прибережній захисній смузі озера Московське у районі провулка Широкого у м.Дніпрі; - зупинити роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД» щодо знищення рослинного і тваринного світу, насипу (збільшення) прибережної захисної смуги озера Московського у районі провулка Широкого у м.Дніпрі; - зупинити будівельні роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД» у прибережній захисній смузі водного дренажного каналу у районі провулку Широкого у м.Дніпрі, - зупинити роботи Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРСАЙД» з поглиблення, розширення водного дренажного каналу у районі провулка Широкого, буд. 1 м.Дніпро.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази, зокрема фотоматеріали, відеозаписи та лист Регіонального офісу Водних ресурсів у Дніпропетровській області, які підтверджують факт проведення Товариством будівельних робіт без належних доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Ріверсайд просить ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, взявши до уваги наданий відзив, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що заявник у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви не вказав та не зазначив за захистом якого саме свого порушеного цивільного права чи інтересу він має намір звернутися до суду і як невжиття заходів забезпечення позову унеможливить чи утруднить виконання рішення суду в майбутньому. Не зазначив у заяві, який вид робіт на земельних ділянках та за якою ж саме адресою проводить ТОВ Ріверсайд, як і не вказав, які роботи, чи дії вказаного товариства слід зупинити.

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви у цій справі ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції - 24 лютого 2025 року.

Однак, протягом десяти днів після подання заяви про забезпечення позову заявник позовну заяву так і не подав.

Встановивши вказані обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував надані ним докази, зокрема фотоматеріали, відеозаписи та лист Регіонального офісу Водних ресурсів у Дніпропетровській області, які підтверджують факт проведення Товариством будівельних робіт без належних доказів, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про відмову від апеляційної скарги, так як поведінка заявника є суперечливою, оскільки останній 04 квітня 2025 року подав заяву про відмову від апеляційної скарги, 07 квітня 2025 року подає заяву про залишення цієї заяви без розгляду і знову 24 травня 2025 року подає заяву про відмову від апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 03 червня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова