Справа № 708/173/25
Номер провадження № 2/708/179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої судді - Івахненко О.Г.,

при секретарі Тендітній Л.В.,

з участю:

представника позивачки - адвоката Драченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чигирині Черкаської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в особі свого представника - адвоката Драченка В.В. через систему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 06.04.2018 року по 31.01.2025 року в розмірі 201585,47 грн. та понесених судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.09.2015 року у справі № 708/996/15 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

А згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.11.2017 у справі № 708/860/17 шлюб, зареєстрований між сторонами 23 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 60, розірвано.

В подальшому згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.02.2018 року у справі № 708/152/18 змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Чигиринського районного суду від 03.09.2015 року на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на одну чверть від його заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

21 травня 2018 року Чигиринським відділом ДВС у Черкаській області ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження № 56384772.

Вказує, що відповідач рішення суду про стягнення аліментів добровільно не виконував в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої починаючи з 06.04.2018 по 31.01.2025 року становить 201585,47 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Чигиринським ВДВС у Черкаському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на адвокатський запит № 438-01 від 28.01.2025 року.

Згідно розрахунку, виконаного на підставі листа державного виконавця № 693 від 05.02.2025 року, розмір пені за період 01.06.2022 року по 31.01.2025 року складає 517 145,42 грн.

Зважаючи на те, що невиплата відповідачем аліментів на утримання дитини ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому вона просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з 01.06.2022 року по 31.01.2025 року у розмірі 201585,47 грн., оскільки дозволений розмір до стягнення пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості.

Крім того, представником позивача було подано заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки 5 500 витрат на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги з викладений у позові підстав і обгрунтувань, додавши та просив суд їх задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивачки 5 500 витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим по дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки суду не повідомив.

Відзиву на позов від відповідача не надійшло, а отже він не скористався своїм правом подачі відзиву у встановленим відповідно до ухвали судді про відкриття провадження строк.

Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02.10.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Чигиринського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 105, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 . Батьком дитини записаний ОСОБА_2 .

Спору щодо батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сторін немає, доказів протилежного суду не надано.

Згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.09.2015 року у справі № 708/996/15 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

В подальшому, згідно з рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.02.2018 року у справі № 708/152/18 змінено розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Чигиринського районного суду від 03.09.2015 року на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , з 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на одну чверть від його заробітку (доходу), але не менше встановленого мінімального розміру аліментів, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаних обставин відповідачем не спростовано.

14.08.2021 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 , змінивши дошлюбне прізвище ОСОБА_6 на прізвище чоловіка - ОСОБА_7 (актовий запис про шлюб № 1470, орган державної реєстрації - Відділ ДРАЦС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)).

Відповідно до розрахунку, наданого на адвокатський запит Чигиринським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на виконанні в даному відділі перебуває виконавче провадження № 56384772 з примусового виконання виконавчого листа № 2/708/89/18 від 27.02.2018 року, виданого Чигиринським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого мінімального розміру аліментів. Станом на 01.05.2022 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, що становить 98167 грн. 51 коп.

Станом на 31.01.2025 року боржником повинно бути сплачено 208857,76 грн., натомість сплачено 7272,29 грн. Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 31.01.2025 року складає 201585 грн. 47 коп.

Відповідачем не оскаржено до суду розрахунок заборгованості по аліментах, що складений державним виконавцем. Отже, підстав вважати, що державним виконавцем невірно здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, на який позивачкою нараховано неустойку (пеню), немає.

Відповідно до ст. 141 СК УКраїни, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 196 СК України, у разі разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Виходячи з цього, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Таким чином, у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі № 759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі № 359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі № 372/264/15-ц.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася за незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідачем не надано відзив на позовну заяву, в якому б він оспорював наявність та суму заборгованості по аліментах, наведених у довідці державного виконавця. Відповідач не представив суду наявності у нього підстав для звільнення від неустойки за прострочення ним сплати аліментів на утримання дитини за виконавчим листом, що виданий Чигиринським районним судом Черкаської області на виконання судового рішення.

Так, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти до повноліття дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

В даному випадку, суд вважає, що відповідачу було відомо про судове рішення щодо стягнення з нього аліментів, тому він повинен був вчиняти дії, пов`язані з його виконанням, контролювати його виконання, оскільки його дитина повинна мати належні та достатні засоби для існування.

Крім того, як вбачається з Розрахунку державного виконавця, відповідач у червні 2023 року та у жовтні 2023 року частково погашав заборгованість, сплативши кошти по аліментних платежах в загальному в розмірі 7272,29 грн., а відтак знав про свій обов`язок щодо утримання малолітньої доньки.

Суд враховує, що відповідач, починаючи з травня 2022 року по січень 2025 року, тобто, протягом тривалого періоду аліменти на утримання доньки не сплачував, за винятком двох місяців, порушуючи таким чином норми законодавства, що призвело до заборгованості по аліментах, яку на час розгляду справи він не погасив у повному обсязі.

Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідачем суду не надано.

Розмір заборгованості, що визначений державним виконавцем, відповідачем не спростований. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обгрунтування заперечень проти позову відповідачем до суду не надано.

Оцінюючи надані суду письмові докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в період з 06.04.2018 року по 31.01.2025 року та погоджується з наданим представником позивачки розрахунком пені по аліментах, де розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості по аліментах, тобто, 201585,47 грн.

Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано, заперечень щодо розміру заборгованості чи розміру пені не подано.

При прийнятті цього судового рішення судом також враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 щодо настання відповідальності у виді неустойки (пені) у платника аліментів за прострочення їх сплати лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках.

Окрім того, 14.05.2025 року представником позивачки до суду подано заяву про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн., яка сплачена ОСОБА_1 на рахунок адвоката Драченка В.В. згідно з платіжною інструкцією № 07ЕЕ-6С8Х-Р3Р9-5ТТ0 від 13.05.2025 року. У зазначену суму входять послуги адвоката з надання правової інформації, підготовка та складання позовної заяви, складання адвокатських запитів, представництво інтересів позивача у підготовсому провадженні та судовому розгляду справи по суті.

Так, згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями п. 4 ст.1, ч. ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року в справі № 686/5064/20, від 4 червня 2021 року в справі № 160/13273/19.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, де аналізувалися аналогічні положення ЦПК України, суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Також, висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, зроблено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду в складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року в справі №922/445/19.

Тобто, факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи.

У Рішенні по справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що витрати, які мають бути сплачені за договором адвокату, необхідно розглядати як фактично понесені.

З урахуванням наведеного вище, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, враховує, що відповідного обґрунтованого клопотання відповідачем не заявлено.

А пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, в судовому засіданні встановлено, що адвокатом Драченком В.В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді, надано копію Договору від 28.01.2025 року про надання правовничої допомоги, укладеного між адвокатом Драченком В.В. та ОСОБА_1 , копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

До заяви представника позивачки від 14.05.2025 року надано розрахунок суми судових витрат за договором про надання правової допомоги від 28.01.2025 року, де зокрема описано, яку саме правову допомогу надано позивачці:підготовка та складання позовної заяви, складання адвокатських запитів, представництво інтересів позивача у підготовсому провадженні та судовому розгляду справи по суті. У підсумку зазначено, що загальна вартість наданих послуг складає 5500 грн.

Судячи з даних платіжної інструкції № 07ЕЕ-6С8Х-Р3Р9-5ТТ0 від 13.05.2025 року ОСОБА_1 сплачено адвокату 5500 грн. за надання правової допомоги. Відповідачем не спростовано належними доказами неспівмірність розміру понесених позивачкою витрат на правничу допомогу.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому суд, враховуючи розумность, співмірность розміру судових витрат, задоволення позову у повному обсязі, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки підтверджені належними та допустимими доказами судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

А тому, оскільки позов подано чере систему "Електронний суд", позов задоволено повністю, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1612 грн. 68 коп пропорційно заявленим вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,13,18,80,81,141,178,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 06.04.2018 року по 31.01.2025 року в розмірі 201585 (двісті одна тисяча п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 47 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 68 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Івахненко