Справа № 206/3675/24
Номер провадження № 2/699/109/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області у складі головуючого судді Літвінової Г.М., за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна,

про встановлення факту визнання батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від Самарського районного суду м.Дніпропетровська на підставі ухвали судді від 15.07.2024 про передачу справи за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №206/3675/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна, про встановлення факту визнання батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030. Померлий залишив заповіт від 28.09.2016, відповідно до якого указану земельну ділянку заповів своїм онукам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках.

Позивач на час смерті спадкодавця була особою з інвалідності ІІ групи та має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П. заведена спадкова справа №41/2019 від 19.03.2019. Заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

У межах указаної справи нотаріусом відповідачам видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/12 частини земельної ділянки, загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030, кожній.

Однак нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини цієї земельної ділянки, оскільки у свідоцтві про народження останньої у графі батько записано лише ім`я ОСОБА_5 .

Ураховуючи викладене, позивач просить:

-встановити факт визнання батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №75 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 31.10.2024 позовна заява залишена без руху (а.с.58 т.1).

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального провадження (а.с.120-121 т.1).

Ухвалою суду від 12.03.2025 призначено справу до судового розгляду (а.с.5 т.2).

Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Бойко Н.О. надіслала заяву, відповідно до якої позов підтримала, просила задовольнити, розглянути справу у її відсутність та у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, згідно з поданим відзивом просила задовольнити позов та розглянути справу у її відсутність (а.с.195-196 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, згідно з поданою заявою просила задовольнити позов та розглянути справу у її відсутність (а.с.247 т.1).

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду у відсутність учасників справи.

На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Комарівка Корсунь-Шевченківського (на цей час Звенигородського) району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.03.2024 (а.с. 33 т.2).

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Любові Пантелеймонівни заведена спадкова справа №41/2019, копія якої була витребувана ухвалою суду (а.с.126-194 т.1).

З довідок, виданих виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради (а.с.140, 141 т.1) убачається, що ОСОБА_4 на день смерті постійно проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1 , разом з ним були зареєстровані та проживали дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_7 , зять ОСОБА_8 , онук ОСОБА_9 .

За життя ОСОБА_4 залишив заповіт від 13.10.2000, відповідно до якого належний йому житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться с.Сидорівка, Корсунь-Шевченківський район (на даний час Звенигородський район), Черкаська область заповів ОСОБА_6 (а.с.142 т.1).

Також ОСОБА_4 залишив заповіт від 14.09.2011, відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 3,1129 га заповів своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.144 т.1).

У подальшому ОСОБА_4 залишив заповіт від 28.09.2016, відповідно до якого земельну ділянку загальною площею 3,1129 га заповів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних долях (а.с.143 т.1).

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3 ст.1254 ЦК України).

Заяви про прийняття спадщини за заповітом подані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є онуками померлого (а.с.127, 131 т.1).

ОСОБА_1 (дочка померлого) є особою з інвалідністю ІІ групи з 22.02.2016, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.57 т.1).

Тому ОСОБА_1 відповідно до ст.1241 ЦК України (обов`язкова частка) подала заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.129 т.1).

Дочка померлого ОСОБА_7 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.132 т.1).

Дружина померлого ОСОБА_6 подала заяву про те, що не претендує на обов`язкову частку у спадковому майні та видачу свідоцтва про право власності на частку спадкового майна (а.с.133 т.1).

ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 3,1129 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЧР, виданий 20.02.2002 року, яка розташована на території Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського (на цей час Звенигородського) району Черкаської області, кадастровий номер :12:001:0030 (а.с.181-188 т.1).

Приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П. 19.03.2020 видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на 5/12 частини земельної ділянки площею 3,1129 г, кадастровий номер :12:001:0030, кожній (а.с.189-194). Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частини указаної земельної ділянки не видано.

Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Митрофанової Л.П. 19.03.2019 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини земельної ділянки площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030, оскільки в її свідоцтві про народження у графі батько вказано лише ОСОБА_5 (а.с.29 т.2).

Так, із свідоцтва про народження НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , у графі мати указано ОСОБА_6 , у графі батько ОСОБА_5 (а.с.32 т.2). Указане також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження(а.с.21-22 т.2).

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 проживали разом, проте шлюб зареєстрували лише 23.08.2007, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.23 т.2).

У зв`язку з укладенням шлюбу 08.05.1982 з ОСОБА_11 прізвище позивача змінено на ОСОБА_12 (а.с.30 т.2).

У подальшому шлюб було розірвано, прізвище позивача залишилося ОСОБА_12 (а.с.31 т.2).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Стеблівської селищної ради від 28.12.2023 убачається, що ОСОБА_10 з дня народження до 1981 року була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26 т.2). Указане також підтверджується записами у погосподарських книгах (а.с.38-45 т.2).

На підтвердження факту визнання батьківства позивач надала роздруківки спільних фото (а.с.27 т.1).

Необхідність встановлення вказаного факту визнання батьківства зумовлена бажанням позивача оформити своє право власності на нерухоме майно, що належало ОСОБА_4 .

Так, відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР.

Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що правила частин другої та третьої статті 53 КЗпШС застосовуються для встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала в шлюбі, у відношенні дітей, що народилися після 01 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року умови встановлення факту визнання батьківства передбачалися частиною пертою статті 7 Указу Президії Верховної Ради У PCP «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP». У разі смерті особи, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку за наявності таких умов: (а) перебування дитини на утриманні такої особи; (б) визнання особою себе батьком дитини.

У пункті 3 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так. при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 pоку необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31.05.1926 року (УССР).

Згідно із ч. 2, 3 ст. 41 Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану 1926 року справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, підлягають розгляду народного суду, якщо чинним законодавством не передбачений інший порядок їх встановлення,

Положеннями ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Дослідивши вищезазначені документи, суд дійшов висновку, що факт визнання батьківства ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлений, оскільки, у період часу з народження позивача, а саме з 27.06.1960 року до 1981 року вони були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 . За указаною адресою проживала мати позивача ОСОБА_6 . У заповіті від 14.09.2011 ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_1 є його дочкою. Відповідачами подані заяви, відповідно до яких не заперечують проти задоволення позову. Так, відповідачі визнають факт, що ОСОБА_1 є їхньою тіткою.

Оскільки встановлення юридичного факту щодо визнання батьківства потрібно позивачу задля досягнення юридичних наслідків у вигляді реалізації своїх спадкових прав, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог позивачки про встановлення факту визнання батьківства.

Ураховуючи викладене, беручи до уваги обумовленість заявлених вимог у цій частині настанням юридичних наслідків у вигляді можливості позивачки реалізувати свої спадкові права, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на вищевказане нерухоме майно, а саме на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст. 1241 ЦК України).

Позивач ставить питання про визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 3,1129 га, кадастровий номер :12:001:0030, яка належала ОСОБА_4 .

Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав.

Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється на підставі документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У судовому засіданні було встановлено, що приватний нотаріус Митрофанова Л.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину виключно з підстави, що у свідоцтві про народження позивача у графі батько записано лише ім`я ОСОБА_5 .

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У постанові приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. від 19.03.2019 зазначено, що для вчинення нотаріальної дії ОСОБА_1 надала нотаріусу документи, які підтверджують факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, склад спадкового майна.

З наведеного слідує, що оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно наявний та не втрачений, право власності спадкодавця ніким не оспорюється.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Хоча відповідачі не заперечують проти задоволення позову, але указане суперечить закону в частині вимог щодо визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Після установлення судом факту визнання батьківства у цій справі, відсутні перешкоди для оформлення позивачем своїх спадкових прав у загальному порядку, шляхом звернення до нотаріуса.

Отже, суд дійшов висновку, що у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 328, 1216-1218, 1269 ЦК України, ст. ст.10, 81, 264-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про встановлення факту визнання батьківства, визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Встановити факт визнання батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , інші дані суду не відомі.

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , інші дані суду не відомі.

Третя особа: приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна, вул. П.Орлика, 4, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаський район, Черкаська область, 19402, інші дані суду не відомі.

СуддяЛітвінова Г.М.