Дата документу 21.05.2025
Справа № 334/2540/25
Провадження № 2/334/1905/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Новікової Н.В.,

секретар судового засідання Сухова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному провадженні цивільну справу №334/2540/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Железняк В.К., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Загрія Н.Ю.,

встановив:

позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Железняк В.К. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) на місяць, починаючи від дня подання позову та довічно.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 20.12.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 10.03.2025 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №334/10609/25 шлюб було розірвано.

24.02.2025 позивачу встановлена 3 група інвалідності, безстроково.

Оскільки позивачка є напрацездатною особою, звернулась до ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області для оформлення пенсії по інвалідності; позивачка не має інших доходів, а виявлена хвороба потребує постійного дороговартісного лікування, в тому числі в умовах стаціонару, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка ОСОБА_2 на підставі ст. 75, 76 СК України, тому звернулась до суду з даним позовом.

18.04.2025 представником відповідача адвокатом Загрія Н.Ю. поданий відзив на позовну заяву з доказами, що його обгрунтовують, в якому представник просить у позові відмовити повністю.

В обґрунтування відзиву зазначено наступне. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупність певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка незабезпечена прожитковим мінімумом (вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-111 Іцс 17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено на 2025 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2025 року - 2 361 грн.

Як вбачається з позовної заяви Позивач вказує, що розмір пенсії, який буде їй встановлено дорівнює близько 2 000 грн. Разом з тим, жодних підтверджуючих таке твердження письмових доказів не надає. Як і не надає належних та допустимих доказів постійної потреби в дороговартісному лікуванні та що не може забезпечити себе засобами для існування та життя.

Окрім того, у позовній заяві не мається конкретних розмірів здійснених Позивачем витрат на лікування та їх щомісячний розмір, а також відсутні квитанції чи фіскальні чеки на придбання ліків, проходження лікування тощо, тобто підтвердження того, що Позивачем було витрачено на лікування та медичне обслуговування будь-які конкретні суми власних коштів.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, слідує висновок, що вимоги Позивача є передчасними, оскільки як вона сама вказує достеменний розмір пенсії їй не відомий, а зроблено лише припущення про її можливий розмір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Позивач, звертаючись із позовом, належними та допустимими доказами не довела наявності сукупності юридичних умов, які надають їй право на отримання аліментів.

Крім того, Позивач не досягла пенсійного віку і є молодою особою. Відповідно до Висновку з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 52/25/812/В від 10 березня 2025 року, Позивач має помірні функціональні порушення, які обмежують здатність до пересування, самообслуговування та трудової діяльності 1 ст. Рішення щодо визначення потреби в постійному сторонньому догляді - не застосовується.

Третю групу інвалідності встановлюють особам, у яких є стійкі порушення функціонування організму в помірному ступені. Людина отримує такий статус як інвалід З групи через наявність захворювань, обумовлених вродженими дефектами, травмами. В силу них її здатність до обслуговування себе і працездатність помірно обмежені.

При цьому громадянин з таким статусом може навчатися, працювати, вести звичайне життя нормальної якості, якщо компенсувати наявні порушення за допомогою спеціальних засобів, препаратів.

Позивач, яка не досягла пенсійного віку, має право на працю та може реалізувати його за допомогою Державної служби зайнятості. Слід вказати, що Позивач має вищу філологічну освіту, володіє іноземними мовами та за бажанням може, окрім пенсії, забезпечити собі прибуток, тим більше, що наразі ринок праці потребує працівників в тому числі, які виконують роботу вдома, що слідує з постійних оголошень у ЗМІ та соціальних мережах і є загальновідомим фактом.

Само по собі небажання Позивача забезпечити себе роботою, а відповідно, особистим доходом, не може слугувати обов`язком для Відповідача довічно утримувати колишню дружину.

Крім того, у власності Позивача перебуває 1/2 приватного будинку (будинок поділений на дві окремі ізольовані частини, що мають кожна свій вхід) за адресою: АДРЕСА_1 , яку отримала у спадок за заповітом. Натомість Відповідачу належить право власності на 1/5 квартири АДРЕСА_2 ), які він набув внаслідок приватизації разом із іншими членами родини. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 422607125 від 14 квітня 2025 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 422606921 від 14 квітня 2025 року. Отже, Позивач має ліквідний актив, що є складовою її матеріального стану.

Також у відзиві зазначено, що Позивач вказує попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Тобто, Позивач здатна сплатити цю суму за послуги адвоката, а не звернулась за професійною правовою допомогою з відповідним пакетом документів до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адже право на безоплатну вторинну правничу допомогу мають, зокрема, повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті13 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

З Відповідачем в квартирі його батьків проживає малолітній син сторін, який повністю знаходиться на його утриманні, Позивач жодної участі в утриманні дитини не приймає. Батьки Відповідача є непрацездатними особами, пенсіонерами за віком та потребують матеріальної допомоги, яку Відповідач за можливості їм надає

Вищевикладені обставини свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову, що є підставами для відмови у його задоволенні у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в позові, надали суду та стороні відповідача, довідку про доходи позивача форми СК 5 та повідомили, що позивачці призначено пенсію по інвалідності в розмірі 2700,00 грн. .

В судовому засіданні відповідач та його представник просили в позові відмовити, з підстав викладених у відзиві. При цьому відповідач зазначив, що дитина проживає з ним та перебуває на його повному утримані, також на його утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсіонери, а він є військовослужбовцем та отримує заробітку пату.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Так, 20 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 742. Вказане підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 , видане повторно 25 грудня 2024 року.

Від шлюбу Сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На теперішній час син проживає разом із Відповідачем за адресою: АДРЕСА_3 , що не оспорюється сторонами.

10.03.2025 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/10609/24 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення суду, яке набрало законної сили.

10.03.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №52/25/812/Р КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради ОСОБА_1 з 24.02.2025 встановлена 3 група інвалідності безстроково, загальне захворювання (основний діагноз: G10- хвороба Гантінгтона).

Як зазначив представник позивача ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності в розмірі 2700 грн. та надана Довідка ПФУ форми СК 5.

Відповідач зазначив, що він є військовослужбовцем та отримує заробітну плату.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83 СК України рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час.

Враховуючи наведені норми права, а також встановлені судом фактичні обставини, що сторони більше 10 років перебували у шлюбі, позивач отримала 3 групу інвалідності під час шлюбу, та у зв`язку з встановленим діагнозом потребує постійного лікування, суд дійшов висновку, що позивачка має право на утримання (аліменти) після розірвання шлюбу.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, які мають бути стягнуті на користь позивачки, суд враховує наступне.

Позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, має у власності житловий будинок за адресою реєстрації, не працює.

У постанові від 24.06.2021 року по справі № 759/6629/19 Верховний Суд зазначив, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Доводи відповідача про те, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, та не потребує матеріальної допомоги, суд вважає безпідставними.

Так, рішенням Конституційного Суду №1-р/2024 від 29 жовтня 2024 року частину 4 статті 75 Сімейного кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України, а саме те, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у цьому ж рішенні вказав, що нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення.

Конституційний Суд України зазначає, що потребу в матеріальній допомозі за наявності спору слід визначати в судовому порядку у кожному конкретному випадку у спосіб зіставлення доходів і витрат позивача та відповідача, а також перебування в особи (відповідача) на утриманні інших осіб (батьків, дітей від інших шлюбів тощо), що дасть можливість повною мірою визначити матеріальну потребу одного з подружжя і можливості іншого з подружжя в наданні утримання (аліментів) та забезпечить тому з подружжя, хто є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, можливість її отримати, а призначення особі відповідної пенсії або іншої соціальної виплати не може залежати від виплат, які здійснює один із подружжя на утримання іншого з подружжя. Призначення державою соціальних виплат не може впливати на призначення аліментів на утримання одного з подружжя або ж виключати можливість такого призначення.

Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку,військовослужбовцем, отримує заробітну плату.

Також, суд враховує, що дитина сторін проживає в відповідачем та перебуває на його утриманні; відповідач має непрацездатних батьків пенсіонерів; наявність нерухомості у сторін та з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки, якій встановлена третя група інвалідності та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлені обставини справи, матеріальне становище та стан здоров`я сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вимог ст.. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі документи не надані, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмові у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 березня 2025 року протягом строку інвалідності.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; рнокпп: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 23.05.2025.

Суддя: