ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2621/23 Номер провадження 22-ц/814/1923/25Головуючий у 1-й інстанції ХІНЕВИЧ В. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2025 року, ухвалене в місті Кременчуці під головуванням судді Хіневича В. І., дата складення повного рішення суду 06 лютого 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд виключити з актового запису № 617 від 07.10.2013 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відомості про нього ( ОСОБА_1 ), як батька дитини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_2 ) народився син ОСОБА_3 . В актовому записі про народження ОСОБА_5 відомості про батька дитини не було зазначено. На той час, як йому відомо, відповідачка не перебувала у шлюбі.

У червні 2015 році, коли ОСОБА_5 було два роки, він, ОСОБА_1 , познайомився в Абхазії зі своєю майбутньою дружиною ОСОБА_2 , а 27 лютого 2016 року вони вирішили зареєструвати шлюб. Позивач познайомився із сином відповідачки та вони почали проживати усі разом, однією сім`єю. Між ним та сином ОСОБА_5 склалися батьківські відносини. У зв`язку з цим відповідачка запропонувала йому визнати своє батьківство, адже сторони уклали шлюб та проживали разом. Він погодився із дружиною та подав із нею заяву про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_5 до Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

19 жовтня 2016 року було видано повторне свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 Кременчуцьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, в якому вже внесено відомості про батька дитини та змінено прізвище і по батькові дитини на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області від 14.09.2023 за № 740/20.13-027 заява про визнання батьківства була знищена в установленому законодавством порядку, у зв`язку з закінченням терміну зберігання (5 років).

Однак, перший шлюб між сторонами тривав не довго та за заявою ОСОБА_2 рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2018 року у справі № 537/3833/18 шлюб між сторонами було розірвано. У даному судовому рішенні також було встановлено факт, що між сторонами спільних дітей немає.

Згодом сторони знову почали проживати разом, вести спільне господарство та в серпні 2021 року вдруге уклали шлюб, який рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2023 року за заявою ОСОБА_2 було розірвано. Цим же рішенням суду було присуджено з нього сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.10,2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, батьківські відносини, які склалися ще у 2016 році між позивачем та сином відповідачки припинилися. ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір`ю окремо від позивача та не підтримує жодних сімейних стосунків з ним.

Підтвердити те що він не є біологічним батьком дитини також може сама відповідачка, її матір ОСОБА_6 , брат позивача ОСОБА_1 та мати позивача ОСОБА_7 , які також можуть підтвердити те, що на час народження ОСОБА_5 сторони не були знайомі.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2023 року вказану цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області (а. с. 31, т. 1).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 січня 2024 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та витребувано інформацію про те, хто був записаний батьком ОСОБА_3 на час його народження та видачі первинного свідоцтва про народження (копію первісного актового запису про народження) (а. с. 82-83, т. 1)

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 травня 2024 року вказану цивільну справу направлено до Верховного Суду для вирішення питання підсудності в порядку, передбаченому статтею 29 ЦПК України (а. с. 242, т. 1).

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2024 року визначено підсудність даної цивільної справи Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області (а. с. 249, т. 1).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаними рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимчук О. О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішенням суду від 09.11.2018 про розірвання шлюбу між сторонами було також встановлено факт відсутності у них спільних дітей

Вказує, що з метою встановлення факту того, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , до суду було надано висновок судово-медичного фахівця за № ED0018/24 та звіт про результати тестування ДНК-профілю від 16.08.2024 по справі № DNR-B7J2J1, який протилежною стороною не спростований.

Зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву вказувала, що позивач є біологічним батьком її сина ОСОБА_5 , проте належних доказів на підтвердження даної обставини суду не надала.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було надано належної оцінки усім доказам у справі.

Наголошує, що відсутність кровного споріднення з дитиною є передумовою для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства та виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 19 жовтня 2016 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області на підставі актового запису № 617 від 07 жовтня 2013 року, батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 9, т. 1).

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2018 року у справі № 537/3833/18 шлюб, зареєстрований 27.02.2016 у Крюківському відділі ДРАЦС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано (а. с. 10, т. 1).

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2023 року у справі № 537/2654/22 шлюб, зареєстрований 14.08.2021 у Кобеляцькому відділі ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , починаючи з 06.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11-12, т. 1).

Згідно листа Відділу ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області № 99/30.1-36 від 03.02.2024, наданого на виконання ухвали суду від 24.01.2024, та доданої до нього копії актового запису про народження № 617 від 07.10.2013, в актовий запис про народження внесено зміни на підставі заяви про визнання батьківства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 № 20/04-01-05.01-43 від 19 жовтня 2016 року, а саме у графи:

«Відомості про дитину»: ОСОБА_9 , змінено на ОСОБА_3 ;

«Відомості про батька»: ОСОБА_10 , громадянин України, змінено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України;

у графу «Місце проживання» батька додано відомості: АДРЕСА_1 .

«Державна реєстрація народження проводиться» відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) змінено на відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України.

Змінено прізвище матері ОСОБА_11 на ОСОБА_12 на підставі актового запису № 49 від 27 лютого 2016 року про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , складеного Крюківським відділом ДРАЦС КМУЮ у Полтавській області.

Відносно свідоцтва про народження, виданого при державній реєстрації народження ОСОБА_3 , вказано, що відповідно до пункту 2.6 розділу II «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затверджених наказом Мін`юсту № 96/5 від 12.01.2011 (зі змінами), разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні. Здані бланки свідоцтв у зв`язку із внесенням змін до актових записів цивільного стану знищуються, згідно п. 6.1 розділу VI «Порядку ведення обліку і звітності про використання бланків свідоцтв про державну реєстрацію цивільного стану, а також їх зберігання» затверджених наказом Мін`юсту № 1578/5 від 29.10.2012 (а. с. 94, 95, т. 1).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача з метою з`ясування питання біологічного батьківства ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» (а. с. 42-43, т. 2).

Проте, 09.12.2024 з КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради ухвала про проведення експертизи повернута без виконання у зв`язку із неявкою обох сторін на експертизу (а. с. 115, т. 2).

Натомість 01.10.2024 та 07.10.2024 представником позивача було надано до суду клопотання про долучення доказів - висновку судово-медичного фахівця № ED0018/24 (медичні документи) та звіт про результати тестування ДНК - Профілю від 16.08.2024 за № DNR-B7J2J1, проведені у клініці Литовської Республіки на мові оригіналу з нотаріальним перекладом на українську мову та проставленим апостилем, в яких вказано, що «лабораторний зразок Pharma ДНК №B7J2J1, висновок: За даними ДНК-тесту батько ОСОБА_13 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_14 , оскільки генетичні маркери не співпали.

При цьому у Звіті про результати тестування ДНК-Профілю від 16.08.2024 за № DNR-B7J2J1 вказано: «Оскільки метою проведення тестування було лише ознайомлення, до уваги було взято інформацію, надану клієнтом. Особистість донорів та ланцюг збереження зразків не перевірялися, тому дані результати не мають юридичної сили» (а. с. 59-85, т. 2).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування факту свого батьківства, а наданий ним висновок судово-медичного фахівця не є доказом у розумінні вимог статей 102, 106 ЦПК України.

Крім того, подаючи заяву про визнання батьківства до відділу ДРАЦС, позивач був обізнаний про те, що не є біологічним батьком дитини, однак взяв на себе таку відповідальність, що свідчить, що він враховував усі можливі правові наслідки для себе в майбутньому.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За змістом статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XIIвід 27 лютого 1991 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України та статті 10 ЦПК України є частиною національного законодавства та джерелом права, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні справ щодо оспорювання батьківства особлива увага суду має приділятися інтересам дитини.

Згідно статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У відповідності до норм статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України (частина перша статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

За змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається в момент державної реєстрації актового запису цивільного стану за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується документом закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, або рішенням суду про встановлення факту народження, свідоцтвом про шлюб, заявою матері та батька дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану про добровільне визнання батьківства, актовим записом про народження.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (частини перша, п`ята статті 136 СК України).

Відповідно до частини другої статті 136 СК України суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною.

Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у актовому записі про народження, як батько.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи; предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Таким чином, предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини, оскільки, якщо особа, яка зареєстрована батьком дитини, у момент реєстрації народження дитини достеменно знала, що не є її біологічним батьком, проте заявила про своє батьківство, така особа не має права на оспорювання батьківства.

Обов`язок доказування та подання доказів покладено на сторони, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

У справах про оспорювання батьківства тягар доказування покладається на позивача, який має надати всі необхідні докази, що він не є біологічним батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Верховний Суд неодноразово вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999%) і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23); від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23).

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері, іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частинами четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

За відсутності у матеріалах справи висновку судового експерта щодо біологічного походження дитини від позивача, який є одним із ключових доказів та підставою для категоричного висновку у разі визнання або оспорювання батьківства у судовому порядку, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у суду немає.

Наданий представником позивача висновок фахівця судової медицини ЗАТ «UNGE» Литовської Республіки не є належним та допустимим доказом у розумінні вимог статей 77, 78 ЦПК України, оскільки, як зазначено у самому висновку, особи донорів ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та ланцюг збереження зразків не перевірялись, тому такі результати не мають юридичної сили та обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги про вирішенні справи.

Відповідно до частини четвертої статті 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 78 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів позовні вимоги, на обґрунтування позову докази не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, що не свідчить про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права та не є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, твердження позивача ОСОБА_1 , що в момент реєстрації внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він знав, що не є біологічним батьком дитини, проте він погодився дати дитині своє прізвище, добровільно зареєстрував себе як батько дитини, відповідно до норм частини п`ятої статті 136 Сімейного кодексу України позбавляють позивача права на оспорювання батьківства, що відповідає найкращім інтересам дитини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке є законними та обґрунтованими, відповідає встановленим фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна