Єдиний унікальний номер: 448/43/25
Провадження № 2/448/207/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23.05.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місце знаходження: вул. Саксаганського, буд.133-А, м. Київ, індекс 01032) до

відповідача ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором,

учасники справи - не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

1. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" Шабатин Н.А. через систему "Електронний суд" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №17.07.2024-100000662.

2. Вказує, що відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000,00 грн., строком на 140 днів за процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 87%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту, а саме 2200 грн.; а також відповідач зобов`язався оплатити неустойку згідно п.7.6 кредитного договору за час прострочення виконання зобов`язання.

3. Щодо підтвердження укладення електронного договору зазначає, що відповідачем ОСОБА_1 17.07.2024 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти у розмірі 11000 грн., а тому акцептовані умови Договору. Під час укладення договору ОСОБА_1 було пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.

4. Зазначає, що позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк не повернув. Як наслідок, вказує, що станом на 03.12.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 31654 грн. 98 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 000 грн., по процентах в розмірі 13 860 грн., комісії в розмірі 1 294 грн. 98 коп., неустойки в розмірі 5 500 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

5. З огляду на наведене, просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024, у розмірі 31654 грн. 98 коп. та судові витрати.

6. 05.02.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельник А.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому вказує, що позовні вимоги заперечують частково.

Вказує, що позовну вимогу в частині стягнення процентів заперечують повністю у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували заборгованість за відсотками.

Посилається на те, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості процентами, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №17. 100000662 від 17.07.2024 та на графік платежів, який є частиною договору.

Відповідно до графіку платежів, зазначеного в Заявці до договору №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024, розмір процентів за користування кредитом становить 11 250,06 грн, а удовідці-розрахунку зазначено, що заборгованість за процентами становить 13 860,00 грн. Такі документи є взаємосуперечливими, та зі змісту останніх не можливо встановити правильність нарахування відсотків. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволяє перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушено відповідачем.

Крім того, вказує, що відсутня виписка по кредитному рахунку, що є первинним документом та підтверджує наявність заборгованості за відсотками.

Відтак, не доведено відповідність нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 13860,00 грн. їх реальному використанню та погашенню, оскільки представником позивача не надано суду розрахунок заборгованості за нарахованими відсотками, що позбавило можливість перевірити законність їх нарахування у заявленому розмірі, а тому вважає, що в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення неустойки в розмірі 5500,00 грн. вказує, що такі не підлягають задоволенню за безпідставністю та незаконністю, оскільки відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кpeдитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Щодо стягнення комісії звертає увагу, що нарахування комісії в розмірі 2200 грн. не відповідає ст. 1054 ЦК України, оскільки беручи комісію за видачу кредиту фінансова установа фактично отримує кошти з позичальника за те, що є її обов`язком. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 справі № 363/1834/17 вказала на те, що банкам забороняється вимагати від клієнтів за придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя ст. 55 Закону № 2121-ІІІ), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити, в тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону) зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договір, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановллення зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягугувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідні до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Отже, умови договору про нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемними, а відтак, вважає, що у задоволенні вимог позивача щодо стягненя з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту належить відмовити.

7. 10.02.2025 представник позивача Павленко Д.О. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому вказує, що між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №17.07.2024-10000 (17.07.2024) у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними та допустимими доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Для підтвердження розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, позивач додає Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості.

Вказує, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «УПР» 0601 від 06.01.2025. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, і якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою еквайрингу -іРау. Відтак, квитанція і є первинним платіжним документом.

Зазначає, що нарахована комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахуванням Кредитних коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього інтернет-еквайрингу. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії, інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів;комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у т.ч. числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо.

Доповнює, що своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача.

З огляду на наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

8. 17.02.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мельник А.В. через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що долучені позивачем документи до відповіді на відзив є доказами, що додані з порушенням процесуального законодавства, не повинні прийматися судом та мають бути залишені без розгляду. З огляду на те, що позивач не подав вказані документи разом з позовною заявою та не обґрунтував неможливість подання таких документів у строк визначений процесуальним законодавством, просить застосувати наслідки пропущення процесуальних строків та залишити без розгляду подані документи. Наголошує, що у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували заборгованість за відсотками, у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Щодо встановленої комісії за видачу кредиту додатково наголошує, що відповідно до ч. ч. 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умовну виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

ТОВ «Споживчий центр» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

Також, вказує, що в ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, умови договору про нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемними, а відтак, вважає, що у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту належить відмовити.

Вказує, що ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Але, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, саме по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконанання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку/фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку/фінансової установи, то такі дії не є послугами, і об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже умови договору про сплату комісії саме за надання кредиту, тобто за дії, які позивач здійснює на власну користь, є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків та погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у прав 756/8840/17-ц). Встановлена комісія за надання кредиту є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний поряд та є нікчемною.

З огляду на наведене, просить застосувати наслідки пропущення процесуальних строків та залишити без розгляду усі документи, що додані позивачем до відповіді на відзив, а також відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, комісії та неустойки.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи

9. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий Центр" не з`явився, в поданому позові та відповіді на відзиві просив проводити розгляд даної справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий центр».

10. Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мельник А.В. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В поданому відзиві на позовну заяву представник позивачаадвокат Мельник А.В. просить розглянути справу без їхньої участі.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без його участі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

11.Ухвалою суду від 10.01.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12. Судом на підставі частини другоїстатті 247 Цивільного процесуального кодексу України(даліЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини встановлені Судом

13. Судом встановлено, що 17.07.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферта) №17.07.2024-100000662 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (акцепти) та заявки та паспорту споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

14. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000,00 грн., строком на 140 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 87%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 2200 грн. 00 коп.; неустойка 140 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 24450 грн.06 коп. (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі).

15. На виконання умов договору 17.07.2024 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 11 000 гривень шляхом перерахунку на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 (номер транзакції в системі iPay.ua 455283333), що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 14-0601 від 06 січня 2025 року.

16. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

17. Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А625.

18. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору складає 31654, 98 грн, з яких: 11000,00 грн.- основний борг, 138600 - грн. проценти, 1294 грн. 98 коп. комісія, 5500 грн. неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 17.07.2024 по 03.12.2024.

19. З доданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач 30.07.2024 здійснював платежі в розмірі 1540,00 грн. та 30.07.2024 на суму 905,02 грн.

V. Застосоване Судом законодавство

20. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

21. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

22. Згідно з ст. ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

23. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

24. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

25. Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

26. Відповідно до положень частин 1, 3 та 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

27. Нормою частини 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

28. Згідно з приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

29. Відповідно до положень частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

30. За змістом норми статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

31. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України).

32. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції

33. Так, Статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

34. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

35. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону).

36. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону).

37. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII.

38. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

39. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

40. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

41. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

42. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

43. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

44. Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору.

45. За нормою ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

46. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

47. Згідно ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

48. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

49.Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

VI. Висновки Суду

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами

50. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

52. Встановлено, що ТОВ "Споживчий центр" належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 11000,00 грн. Натомість, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

53. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 , що не заперечується представником відповідача.

54. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства.

55. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони вказаного вище договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів у кредит, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

56. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що спірний кредитний договір №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024 року підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Тобто ТОВ «Споживчий центр» належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем 17.07.2024 року кредитного договору.

57. Судом встановлено, що відповідно до умов вищевказаного кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на таких умовах: сума кредиту 11 000,00 грн; строк кредитування - 140 днів, дата повернення кредиту 03.12.2024 року; фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка 0, 87%; комісія, пов`язана з наданням кредиту 2200 грн.; неустойка 110 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання.

58. Як згадувалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

59. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

60. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

61. Таким чином, суд вважає, що відповідно до умов договору та заявки кредитного договору, позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що й відображено в розрахунку заборгованості.

62. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості убачається, що ТОВ «Споживчий центр» здійснило нарахування ОСОБА_1 процентів за період з 17.07.2024 до 03.12.2024 в межах строку кредитування на загальну суму 13860,00 грн. (110 грн.х140 днів = 15400 грн., 15400 грн. -1540 грн. = 13860 грн.).

63. До доданого представником позивача розрахунку до нарахованих процентів включені платежі, здійснені відповідачем 30.07.2024 на суму 1540,00 грн., однак не включений здійснений 30.07.2024 відповідачем платіж на суму 905,02 грн., оскільки такий зарахований до суми комісії.

64. Таким чином, вимоги сторони позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 відсотків слід задовольнити частково. Суд вважає за доцільне стягнути відсотки за період з 17.07.2024 до 03.12.2024 у розмірі 12954,80 грн. (110грн.х140днів. = 15400 грн., 15400 грн. -1540 грн. = 13860 грн., 13860грн. 905,02 грн. = 12954,80 грн.). Докази, на спростування вказаного розрахунку не долучені.

65. Щодо посилань представника відповідача на те, що позивачем подано розрахунок заборгованості з пропуском встановлених ЦПК України строків, суд зазначає наступне.

Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків. Зокрема документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

66. Позивачем разом з поданням позовної заяви було подано Довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024. У зв`язку із запереченнями у поданому відзиві на позовну заяву представника відповідача щодо відсутності доказу, який би дозволив перевірити правильність поданого позивачем розрахунку, представником позивача до відповіді на відзив було долучено Карту субконто з детальним розрахунком заборгованості.

67. Суд застосовує при оцінці питання своєчасності подання суду доказів не тільки відповідачем, але й позивачем. Тобто суд дотримується балансу між процесуальними правами сторін.

68. Для правильного та об`єктивного розгляду даної справи дослідженню підлягає кожен аргумент учасників провадження. У наведеній ситуації як позивачу, так і відповідачу, судом створено рівні умови та надано відповідні можливості для реалізації своїх процесуальних прав. При цьому, під час розгляду справи, суд виходить з того, що кожна сторона процесу може висловити свої доводи та міркування щодо предмету спору і такі аргументи повинні бути почуті та проаналізовані судом. Водночас, сторони можуть не погодитись з висновками суду, адже це їх право.

69. Таким чином, у суду відсутні підстави застосування наслідків пропущення процесуальних строків, передбачених статтею 126 ЦПК України, до доказів долучених позивачем до відповіді на відзив.

70. Крім цього, суд звертає увагу, що у разі дострокового виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором відсотки не нараховувалася б. Конкретний розмір відсотків залежить від суми кредиту та від тривалості невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

71. Внаслідок тривалого невиконання відповідачем зобов`язань щодо погашення кредиту утворилась заборгованість за відсотками. Окрім цього, відповідач при підписанні заявки на отримання кредиту підтвердив, що розуміє, що підписує та укладає кредитний договір на умовах вказаних в ньому.

72. Надані Позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

73. В свою чергу представник відповідача не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, не наведено жодних розрахунків та аргументів зменшення розміру відсотків та тіла кредиту, яка підлягає стягненню з відповідача, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

74. Беручи до уваги те, що Відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованость за тілом кредиту в розмірі 11 000 грн. та нарахованими відсотками в розмірі 12 954,80 грн.

Щодо стягнення комісії

75. Що стосується стягнення комісії у сумі 1294,98 грн. варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

76. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

77. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

78. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

79. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

80. Жодних доказів того, що відповідач отримував від позивача додаткові послуги, за які могла бути встановлена комісія позивачем не надано. У зазначеному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з отриманням кредиту, за які встановлена комісія.

Разом із тим, ч. 1 ст.11 Закону України«Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

81. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

82. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

83. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все,що вона одержала на виконання цього правочину,а в разі неможливості такого повернення,зокрема тоді,коли одержане полягає у користуванні майном,виконаній роботі,наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано,за цінами,які існують на момент відшкодування.Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди,вони підлягають відшкодуванню винною стороною.Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

84. За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

85. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення неустойки за кредитним договором

86. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

87. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

88. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

89. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

90. Враховуючи ту обставину, що неустойка в розмірі 5500 грн., яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні.

Висновок

91. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який є правомірним, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

92. У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, що зазначені в кредитному договорі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 11 000 грн. та нарахованими процентами у розмірі 12954,80 грн. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача комісії в сумі 1294, 98 грн.та неустойки в сумі 5500,00 грн. слід відмовити.

93. Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

VІІ. Судові витрати

94. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

95. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

96. Згідно платіжної інструкції № СЦ00000582 від 07 січня 2025 позивач було сплатив 2422 грн. 40 коп. судового збору. При цьому, позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 31654 грн. 98 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 23954 гривні 98 копійок, що становить 75,68 %.

97. А тому, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1833 (тисяча вісімсот тридцять три) грн. 27 копійок (2422 х 75,68 /100 = 1833,27) судового збору.

З цих підстав, керуючись статтями 2,4, 5,10-13,81,83, 141, 223, 247, 258-259,263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.07.2024-100000662 від 17.07.2024 в сумі 23954 (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 98 коп., з яких: 11000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп. - тіло кредиту та 12954 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 98 коп. - заборгованість за нарахованими процентами.

3. Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) грн. 27 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр», , місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складений 28.05.2025

Суддя Світлана ГІРЯК