Справа № 336/7750/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 травня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., у залі суду в м.Запоріжжі розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №336/7750/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а також застосування наслідків порушення грошового зобов?язання, -

ВСТАНОВИВ:

Представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Фанштейн К.М. в інтересах позивачки 31.07.2024 засобами поштового листування звернулася до суду із зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивачки суму основного бору в іноземній валюті 15 000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 1025,75 доларів США.

За змістом позову 21.02.2022 відповідач отримав від позивачки в борг 15 000,00 доларів США, який зобов?язався повернути до 21.04.2022, які у визначений сторонами строк та на час звернення до суду не повернуті в позасудовому порядку. Заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались. Станом на 31.07.2024, як вказує сторона позивача, з 22.04.2022, сума 3% річних становить 1 025,75 доларів США із розрахунку:15 000 доларів США*3*832 дні:365:100. Під час розрахунку судового збору враховано курс НБУ станом на 31.07.2024 41,0291 гривня за 1 долар США.

Враховуючи наведені обставини, з підстав, передбачених ст. 15-16, 509, 525-527, 610, 625, 1046, 1049-1050 ЦК України, враховуючи неможливість позасудового захисту порушеного майнового права позивача, представниця позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді від 21.08.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Також судом роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву, як наголошено в ухвалі суду, відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою суду від 15.10.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, надати до суду відомості про перетин державного кордону України відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , за період з 21.02.2022 по час надання відповіді. Крім того, в порядку витребування доказів зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб до суду інформацію стосовно взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 . В разі підтвердження зазначеної інформації надати відомості стосовно актуальної адреси фактичного місця проживання вказаної особи відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Постановлено відкласти підготовче засідання для витребування доказів та для повторного виклику відповідача.

15.11.2024 на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2024 надійшла відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України за змістом якої відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України відповідачем не виявлено. 18.11.2025 надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України за змістом якої запитувана інформація, яка міститься в Єдиній інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня.

Ухвалою суду від 06.02.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача адвокатка К.Фанштейн в судовому засіданні 13.05.2025 підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення, що відповідають обставинам справи, викладеним у позовній заяві. В даному судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення рішення, визначивши дату ухвалення.

Відповідач в судове засідання 13.05.2025 повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином, викликався до суду шляхом надіслання судової повістки за адресою реєстрації особи, підтвердженою на запит суду, та шляхом надіслання смс-повідомлень на номер мобільного зв`язку, зазначений у справі, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду.

Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заяв та клопотань до матеріалів справи відповідачем не подано, про причини своєї неявки ОСОБА_2 суд в належний спосіб не повідомив, заяв по суті справи (відзиву) не подав, проте це є правом відповідача відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. .

Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку (ухвалу постановлено під час судового засідання 13.05.2025, без виходу суду до нарадчої кімнати).

Інших процесуальних дій судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань сторін, зустрічного позову до справи не подано.

Підстав для відкладення розгляду справи та / або для оголошення перерви відповідно до ст. 223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Суд під час розгляду справи, керуючись приписами ч.8 ст.178 ЦПК України, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення представниці позивачки (протягом здійснення провадження справи в суді), дослідивши матеріали справи, а саме наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом на підставі розписки (заяви), оригінал якої надано до справи стороною позивача, складеної 21.02.2022, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресуючи її «усім, кого стосується», перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам?яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу, без фізичного, морального, без будь-якого тиску з боку інших осіб, не пов?язаний зі збігом якихось важких для нього обставин, отримав від ОСОБА_1 , НОМЕР_2 , гроші в сумі 15 000 (п?ятнадцять тисяч) доларів США 00 центів. Будь-яких претензій до ОСОБА_1 щодо кількості та якості грошових коштів не має. Зобов?язується повернути зазначену суму грошових коштів до 21.04.2022 р. Розписка засвідчена підписом та прізвищем, ініціалами відповідача після тексту.

У розписці наявні паспортні дані (номер паспорта громадянина України у формі id-картки) та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, зазначено населений пункт його реєстрації, будинок.

Доказів сплати заборгованості відповідачем на користь позивачки на виконання договору позики від 21.02.2022, укладення якого підтверджено вказаною вище розпискою, до матеріалів справи не надано.

Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Предметом даного спору є стягнення боргу за договором позики, укладеним між сторонами у справі, а саме відповідно до розписки від 21.02.2022 за підписом відповідача. Підставою для звернення до суду стала та обставина, що сума боргу, яка за змістом розписки ОСОБА_2 від 21.02.2022 дорівнює 15 000 доларів США, у визначений сторонами договору строк (21.04.2022) не повернута.

Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст. 509, 524-527, 530, 533, 549-551, 598, 599, 610-612, 625 ЦК України. Разом з цим, загальні положення про договір врегульовані ст. 626-631 ЦК України.

За змістом п.3, 5, 6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, серед іншого, договори та інші правочини.

Згідно з ч.2,3,6 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Як передбачено ч.1,2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Крім того, за положеннями ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як врегульовано ч.1 ст. 202, ст.207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, матеріалами справи підтверджено, що загальна сума боргу відповідача, який підлягає стягненню на користь позивачки, складає 15 000 доларів США.

Розписка від 21.02.2022, на підставі якої можна засвідчити факт укладення договору позики між сторонами, засвідчена підписом позичальника, підтверджена оригіналом розписки із зазначенням дати повернення боргу. Вимог про стягнення процентів за користування грошима стороною позивача не заявлено.

Щодо вимог про стягнення 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України у сумі 1025,75 доларів США, суд встановив підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині, враховуючи таке.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання дійсно передбачена ст.625 ЦК України. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи строк укладення договору позики, період дії воєнного стану, період нарахування грошової відповідальності у виді 3% річних, зумовлюють висновок суду про необґрунтованість позову в даній частині за відсутності для цього відповідного нормативного підґрунтя.

Суд враховує також, що письмова форма договору позики у вигляді розписки від імені ОСОБА_2 , з огляду на реальний характер такого договору, є доказом не лише факту укладення, але й факту передачі грошових сум, вказаних у розписці, позичальнику. Зі змісту розписки судом встановлено дату отримання зазначеної вище суми коштів відповідачем, що є беззаперечним доказом наявності між сторонами відносин позики.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як врегульовано ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 524, 533 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначені ст.49 Закону України "Про виконавче провадження".

Розглядаючи спір, що виник між сторонами, надавши оцінку наявним доказам, суд виходить з того, що договором позики, зазначеним вище, встановлений й строк повернення суми боргу, як це встановлено судом.

Так, пред`явлення позикодавцем позичальнику вимоги про повернення позики в часі до звернення до суду наданими письмовими доказами не підтверджено. Проте, й докази часткового або повного погашення заборгованості з боку сторони відповідача не надано. Дотримання досудового порядку врегулювання спору у справах даної категорії (якщо предметом спору є лише сума заборгованості за договором позики) не є обов`язковим.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведені висновки суду, за результатами розгляду справи встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими щодо основної суми боргу, позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, відповідно, позов підлягає задоволенню у визначеній частині, проте, позов в частині вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов?язання підлягає залишенню без задоволення.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, на відповідача слід покласти судові витрати (судовий збір), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що підлягають стягненню на користь позивачки із розрахунку (15 000,00 доларів США * 41,0291 гривень * 1%), тобто у сумі 6 154,37 гривень, що не перевищує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1-1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Роздруківка з сайту НБУ щодо офіційного курсу гривні долучена стороною позивача та досліджена судом (станом на 31.07.2024).

Стосовно клопотання сторони позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 гривень, за відсутності заперечень сторони відповідача, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою, до матеріалів справи (у додатках до позовної заяви) надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.07.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.09.2012, копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.07.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об?єднанням «Креденс». Обсяг можливих повноважень адвоката врегульований п. 1.1, 1.2 договору. Ціна послуг, порядок приймання-передачі послуг узгоджені сторонами правочину у розділі 3 договору. Згідно з п. 4.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі про стягнення боргу.

Крім того, судом досліджено засвідчену копію акта прийому-передачі наданих послуг за договором від 15.07.2024, від 13.05.2025, за даними якого вартість наданих послуг (підготовка позовної заяви, участь в судових засіданнях в Шевченківському районному суді м.Запоріжжі) становить 20 000,00 гривень, квитанції про їх сплати рівними сумами, по 2 000,00 гривень відповідно до графіку, узгодженого в договорі від 15.07.2024.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

Відповідно до висновку, здійсненого Верховним Судом у постанові від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, пр.61-21442св19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Також суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідача.

Відповідно, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги позивачці адвокаткою К.Фанштейн, із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, кількості судових засідань, часткового задоволення позову, суд дійшов висновку й про часткову обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача, які підлягають стягненню у сумі 18 000,00 гривень.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а також застосування наслідків порушення грошового зобов?язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, укладеним 21.02.2022 (заява (розписка) від 21.02.2022) у сумі 15 000,00 доларів США (п?ятнадцять тисяч доларів США 00 центів).

У задоволенні позову в частині вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов?язання у спосіб стягнення 3% річних, нарахованих на суму боргу, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 6 154,37 гривень (шість тисяч сто п?ятдесят чотири гривні 37 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 000,00 гривень (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 22.05.2025.

Суддя Л.А. Вайнраух