ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/6133/20
Номер провадження 22-ц/818/630/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року в складі судді Рибальченко Л.М. по справі № 638/6133/20 за позовом Моторно (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 15 вересня 2017 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», державний знак НОМЕР_1 у м. Харкові порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно відповідача закрито за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Цивільна правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, у зв`язку з чим про ДТП повідомлено МТСБУ.

Відповідно до звіту № 701/М/2017 та розрахунку розміру регламентної виплати потерпілій особі відшкодовано 48038,15 грн. Сума витрати на збір документів складала 1036,60 грн.

Посилаючись на вказані обставини МТСБУ просило стягнути з ОСОБА_1 завдану шкоду у сумі 49074,75 грн в порядку регресу та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року позовні вимоги МТСБУ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 49074 грн 75 коп. та 2102 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія. Отже, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України.

На вказане судове рішення поштою 21 жовтня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коновал Артем Миколайович, до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено наявність його вини у вчиненні ДТП, що було підставою для настання цивільно- правової відповідальності страхувальника, а тому МТСБУ мало відмовити ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування.

Під час складання адміністративного протоколу поза увагою посадових осіб залишено факт того, що він почав рух на своєму автомобілі на зелений сигнал світлофору, закінчити поворот ліворуч він не мав можливості внаслідок протиправних дій іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , котрий, недотримуючись ПДР, допустив зіткнення з його ТЗ.

Адміністративні матеріали були скеровані до Дзержинського районного суду м. Харкова для розгляду та адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку зі збігом строків, передбачених ст.38 КУпАП, Питання про винуватість або не винуватість учасників ДТП не вирішувалось.

Вказував, що вина обох учасників у дорожній транспортній ситуації у вигляді недотримання ПДР також визначена висновком експерта № 23891 від 05 січня 2024 року , тобто, є взаємною. На момент вчинення ДТП ОСОБА_2 мав страховий поліс, виданий ТДВ «МСК».

Проте, зазначені обставини не були взяті до уваги при вирішенні питання про відшкодування збитків та судом першої інстанції необґрунтовано покладено обов`язок відшкодування збитків лише на одного учасника ДТП.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1статті 369 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 приблизно о 17-30 годині керуючи автомобілем Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1 , в м. Харкові по трасі НОМЕР_3 , проїхав перехрестя з вул. Леся Сердюка на забороняючий червоний сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser Prado, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (том 1, а. с. 5).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношені ОСОБА_1 передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (том 1, а.с. 5).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була, відповідальність водія транспортного засобу Land Cruiser Prado, державний номер НОМЕР_2 застрахована в ТДВ «МСК» (том 1 а. с. 10,11).

Відповідно до звіту № 701/М/2017 від 06 листопада 2017 року, вартість матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю Toyota Land Cruiser Prado, державний номер НОМЕР_2 складає 37890,35 грн без ПДВ та 43869,22 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали (том 1, а.с. 12-41).

Згідно з розрахунком розміру регламентної виплати, складеним 24 січня 2018 року, розмір регламентної виплати, яка належить власнику вищевказаного транспортного засобу становить 48038,15 грн (том 1, а. с. 45).

08 лютого 2018 року МТСБУ видано наказ № 1363 про відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_2 в сумі 48038,15 грн (том 1, а.с. 52).

Зазначена сума виплачена ОСОБА_2 09 лютого 2018 року (том 1, а.с. 55).

Відповідно до копії акту виконаних робіт від 08 листопада 2017 року ТОВ «Незалежна експертна компанія» виконано оцінку матеріального збитку, вартість проведеної оцінки становить 1036,30 грн (том 1, а. с. 53, 56).

05 січня 2024 року за результатами проведення судової автотехнічної експертизи, експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Поф. М.С. Бокаріуса», складено висновок № 23891, відповідно до якого:

в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Tucson ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 е, 8.10 Правил дорожнього руху;

в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Hyundai Tucson ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;

в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota Land Cruiser Prado ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п 12.3 Правил дорожнього руху України;

з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання про те, яка була відстань між транспортними засобами в момент виникнення небезпеки для подальшого руху водію автомобіля Toyota Land Cruiser Prado ОСОБА_2 , чи мав водій автомобіля Toyota Land Cruiser Prado ОСОБА_2 технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів та чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, - встановити експертним шляхом на даному етапі дослідження не представляється можливим;

з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити експертним шляхом швидкість руху автомобіля Hyundai Tucson перед, дорожньо-транспортною пригодою експертним шляхом не представляється можливим (том 1, а.с. 190-199).

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме:

а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

З огляду на викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною 5 цієї статті ЦК України.

Доводи ОСОБА_1 про наявність вини у вчиненні ДТП у діях обох водіїв є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано. Висновок експерта від 05 січня 2024 року, на яких посилається апелянт в обґрунтування заперечень, не містить категоричних тверджень про порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Інші докази по справі відсутні.

Також, сам факт перебування ОСОБА_2 у договірних відносинах з ТДВ «МСК» не свідчить про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування МТСБУ потерпілій особі, оскільки відповідно до полісу № ФК 4972641 власником Toyota Land Cruiser Prado застраховано лише свою цивільну відповідальність, а не усі можливі збитки чи витрати стосовно транспортного засобу, що спричинені іншими особами.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини 1 статті 1191 ЦК України до відповідача є обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина