ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року

м. Київ

справа № 405/1004/23

провадження № 61-6221св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Галковською Ольгою Іллівною, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2024 року у складі колегії суддів: Дьомич Л. М., Головань А. М., Письменний О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі - АТ «Донецькоблгаз») про визнання незаконним та скасування наказу.

Позов мотивований тим, що з 2018 року перебуває у трудових відносинах з АТ «Донецькоблгаз» та займає посаду бухгалтера Докучаєвського відділення Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації, яке є відокремленим структурним підрозділом АТ «Донецькоблгаз».

29 квітня 2022 року в о. начальника Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації видано наказ № 73 «По особовому складу», яким призупинено дію трудового договору, укладеного з нею з 01 травня 2022 року до закінчення воєнного стану. Згідно з додатком до вказаного наказу «Список керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Красноармійського УГГ на призупинення дії трудового договору, згідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 213-ІХ», підставою для припинення дії трудового договору відповідачем зазначено - перебування позивача на непідконтрольній території.

Однак вона з березня по вересень 2022 року проживала у м. Івано-Франківськ, а з 20 вересня 2022 року проживає у м. Кропивницький, тобто мала можливість виконувати свою роботу дистанційно.

Відтак на час видачі спірного наказу не існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ в. о. начальника Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації АТ «Донецькоблгаз» № 73- К від 29 квітня 2022 року «По особовому складу» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , бухгалтером Докучаєвського відділення Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації АТ «Донецькоблгаз».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ в. о. начальника Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації АТ «Донецькоблгаз» № 73-К від 29 квітня 2023 року «По особовому складу» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 , бухгалтером Докучаєвського відділення Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації АТ «Донецькоблгаз».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до наказу № 73- К від 29 квітня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 та відповідно до Додатку № 1 до наказу підставою для призупинення дії трудового договору з позивачем ОСОБА_1 зазначено «непідконтрольна територія». Поряд з цим судом встановлено, що згідно з довідкою переселенця № 2615-, виданої 30 квітня 2022 року ДСП Івано-Франківської МВК, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території Івано-Франківської територіальної громади від 07 березня 2022 року. Окрім того, як вбачається з довідки від 20 вересня 2022 року № 3504- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

З огляду на викладене не знайшло свого підтвердження перебування позивача ОСОБА_1 на непідконтрольній території України, про що зазначено в наказі № 73- К від 29 квітня 2022 року як причина призупинення трудового договору.

Крім того, відповідачем не долучено до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення місцезнаходження позивача ОСОБА_1 на час винесення наказу № 73- К від 29 квітня 2022 року, окрім того не надано доказів на підтвердження ознайомлення працівника ОСОБА_1 зі змістом наказу. З листа АТ «Донецькоблгаз» від 19 травня 2022 року № 05.2/01-761, на який містить посилання наказ № 73- К від 29 квітня 2022 року, вбачається, що відповідач рекомендує своїм структурним підрозділам призупиняти дії трудових договорів з працівниками, які знаходяться на непідконтрольній України території або за кордоном і не можуть виконувати роботу.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник, - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору можуть свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо, поряд з цим, суд зауважує, що відповідач не надав доказів існування зазначених обставин. За умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, - відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Суд зауважує, що оскільки призупинення дії трудового договору є правом саме роботодавця, а не працівника, то саме роботодавець повинен довести належними доказами існування підстав для призупинення дії трудового договору, тобто абсолютну неможливість надання ним як роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, в тому числі і довести належними доказами відсутність зв`язку з ОСОБА_1 .

Наказ № 73-К від 29 квітня 2022 року «По особовому складу» містить суперечливі дані, зокрема, посилання в наказі на Лист АТ «Донецькоблгаз» від 19 травня 2022 року № 05.2/01-761, як на одну із підстав його винесення, зважаючи на те, що датою винесення наказу є 29 квітня 2022 року, а лист АТ «Донецькоблгаз» № 05.2/01-761 датований «19 травня 2022 року».

З огляду на викладене, проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, а тому з метою поновлення порушених прав позивача оскаржуваний наказ відповідача в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 слід визнати незаконним та скасувати.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Донецькоблгаз» в особі Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач працює в АТ «Донецькоблгаз» на посаді бухгалтера Докучаєвського відділення, який є структурним підрозділом Красноармійського УГГ АТ «Донецькоблгаз», та територіально знаходиться за адресою: Донецька область м. Волноваха вул. Магістральна, 54. Після широкомасштабного вторгнення російської федерації, з 27 лютого 2022 року на території міста Волноваха велися активні бойові дії, в результаті чого місто тимчасово окуповане та включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року.

Через військову агресію проти України та перебування частини структурних підрозділів на тимчасово окупованих територіях, підприємство не змогло забезпечити всіх працівників, зокрема і ОСОБА_1 , безпечними умовами виконання роботи за трудовим договором, тому прийнятий оскаржуваний наказ. На час видачі наказу надати роботу великій кількості працівників підприємство не могло. Об`єктивні обставини, які перебувають поза волею керівництва, призвели до прийняття оскаржуваного наказу.

Доказами підтверджено, що з 01 березня 2022 року ОСОБА_1 на будь-який зв`язок з підприємством не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, обміну документами не було. За такої ситуації роботодавець не міг бути обізнаним, що ОСОБА_1 покинула окуповану територію. Лише 26 жовтня 2022 року, тобто через 8 місяців після виїзду до міста Івано-Франківська, ОСОБА_1 надала пояснювальну записку та заяву, з яких вбачається, що про своє місцезнаходження керівництво раніше вона не повідомляла, тільки надала інформацію працівникам, які залишилися на окупованій території, з якими відсутня комунікація. До вищевказаної заяви та пояснювальної записки не було надано ніякої довідки, або іншого документа, який би підтверджував місцезнаходження працівника. На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу, а саме про неповідомлення працівником роботодавця про своє місцезнаходження та бажання виконувати роботу, наявні актуальні засоби зв`язку.

Тому між сторонами виникла ситуація, за якої роботодавець не міг надати роботу (враховуючи тимчасову окупацію території, на якій розташоване відділення, та відсутність будь-якого зв`язку з працівником), а працівник, у свою чергу, не міг ніяк її виконати.

Позиція позивача зводиться лише до спростування перебування на окупованій території, однак це не доводить незаконність дій відповідача, який через неповідомлення стороною про своє перебування та бажання продовжувати виконувати роботу з об`єктивних причин та на підставі наявних обставин видав законний наказ, в межах та реаліях законодавства під час воєнного стану та своїх дискреційних повноважень.

Жодного підтвердження про повідомлення ОСОБА_1 про своє перебування та бажання виконувати роботу в строк до жовтня 2022 року не було. Пояснення про поінформованість про її місцезнаходження працівників, які залишилися на окупованій території, не є достатніми, переконливими доказами в розумінні положень ЦПК.

Тому підстави для визнання оскаржуваного наказу незаконним відсутні. Відповідач діяв в межах закону, на підставі об`єктивних даних, в межах своїх можливостей. Перевірено, що роботодавець не мав даних про місцезнаходження працівника, вона також не мала активної позиції повідомити роботодавця про своє перебування та бажання працювати в умовах, що створилися під час воєнного стану. Стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ) передбачає, що призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Аргументи учасників справи

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції висновок Верховного Суду не врахував та не взяв до уваги того, що передбачене статтею 13 Закону № 2136-ІХправо роботодавця на призупинення дії трудового договору з працівником, у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою, не є абсолютним.

Оскаржуваний наказ не містить інформації про існування обставин, які апеляційний суд зазначає як підставу для його видачі, зокрема щодо перебування частини структурних підрозділів на тимчасово окупованих територіях. Спірний наказ містить посилання на лист від 19 травня 2022 року № 05.2/01761, з якого вбачається що, відповідач рекомендує своїм структурним підрозділам призупиняти дії трудових договір з працівниками, які знаходяться на непідконтрольній України території або за кордоном, і не можуть виконувати роботу. Більше того, апеляційним судом не було взято до уваги, що як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, відповідач здійснював свою діяльність. Трудові відносини відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, а не з усіма, принцип такої вибірковості не обґрунтував, що свідчить про те, що відповідач не був позбавлений можливості надати позивачу роботу, в тому числі дистанційну чи в іншій місцевості за місцем знаходження інших структурних підрозділів відповідача.

З додатку до наказу вбачається, що дія трудового договору з позивачем була призупинена з підстав перебування позивача на непідконтрольній території. При цьому відповідачем в спірному наказі не вказано, які саме обставини виключають можливість надання роботи позивачу. Судом апеляційної інстанції також не зазначено, які саме «об`єктивні обставини» стали причиною вибіркового припинення дії трудового договору.

За таких обставин, абсолютна неможливість відповідача в забезпеченні позивача роботою, в тому числі дистанційно, чи за місцем знаходження інших структурних підрозділів, не була доведена відповідачем в суді. Тож відмовляючи в задоволення позовних вимог позивача суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував висновків Верховного Суду, зроблених в постановах від 27 березня 2024 року у справі № 753/12518/22, від 27 березня 2024 року у справі № 507/1435/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23, від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 щодо застосування статті 13 Закону № 2136-ІХ в подібних правовідносинах.

Висновки суду апеляційної інстанції, що з 01 березня 2022 року позивач на будь-який зв`язок з підприємством не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, обміну документами не було, і за такої ситуації роботодавець не міг бути обізнаним, що позивач покинула окуповану територію, ґрунтуються виключено на припущеннях, оскільки суд не вказав які саме «об`єктивні докази» вказують на це. Саме роботодавець має довести існування тих обставин, на які посилався як на підставу призупинення дії трудового договору, неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, в тому числі дистанційно. Однак роботодавець існування підстав для призупинення дії трудового договору з позивачем не довів.

Отже, призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин абсолютної неможливості відповідача надати позивачу роботу у зв`язку з військовою агресією проти України, а останньому її виконувати, не встановлено й доводи відповідача цього не спростовують.

У червні 2024 року АТ «Донецькоблгаз» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якій просило касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.

Зазначає, що посилання у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду є необґрунтованим, оскільки наведені скаржником постанови не є подібними у цих правовідносинах.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 753/12518/22 вбачається, що підставою для скасування наказу про призупинення дії трудового договору стало те, що відповідач, зупиняючи дію трудового договору, посилався на погіршення фінансового стану підприємства через військову агресію російської федерації проти України. У межах розглядуваної справи трудовий договір з позивачем було призупинено з підстав перебування Докучаєвського відділення Красноармійського УГГ АТ «Донецькоблгаз» на тимчасово окупованих територіях та ненадання позивачем будь-якої інформації про своє місцезнаходження (з моменту окупації міста позивач не виходила на зв`язок, а тому відповідачу не було відомо, чи залишилася позивач на тимчасово окупованих територіях чи ні), що виключало можливість надання роботи.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 507/1435/22 вбачається, що підставою для скасування наказу про призупинення дії трудового договору стало те, що відповідач, зупиняючи дію трудового договору посилався на погіршення фінансового стану підприємства через військову агресію російської федерації проти України. До того ж, у межах вказаної справи суди встановили, що до призупинення дії трудового договору з позивачем, під час простою, відповідач залучав його до роботи. Обставини призупинення дії трудового договору у межах розглядуваної справи є докорінно відмінними, а тому справа № 507/1435/22 не є аналогічною.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23 вбачається, що підставою для скасування наказу про призупинення дії трудового договору стало те, що з липня 2022 року КНП «ОД м. Маріуполь» частково відновило свою діяльність у місті Києві, а тому Верховний Суд констатував, що на час видачі оскаржуваного наказу відповідач не був позбавлений можливості надати позивачу роботу, зокрема шляхом її переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством. Відповідач пропонував позивачу таку роботу, проте фактично сторони не дійшли згоди щодо умов переведення. Таким чином, справа № 201/791/23 також не є аналогічною з розглядуваною, оскільки у межах цієї справи позивач після окупації міста Волноваха, де знаходилося Докучаєвське відділення Красноармійського УГГ АТ «Донецькоблгаз», не виходила на будь-який зв`язок з відповідачем, не повідомляла про своє місцезнаходження та не вживала жодних заходів, які б свідчили про наявність можливості та бажання виконувати роботу.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 вбачається, що підставою для скасування наказу про призупинення дії трудового договору стало те, що сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, роботою. Однак фактичні обставини у розглядуваній справі є відмінними, призупинення трудового договору з позивачем відбулось не через зменшення кількості замовлень, а через окупацію Докучаєвського відділення Красноармійського УГГ АТ «Донецькоблгаз», відсутність інформації про евакуацію позивача та невжиття нею жодних заходів з метою інформування роботодавця про своє місцезнаходження.

Зміст касаційної скарги зводиться лише до переоцінки вже встановлених судами обставин та досліджених доказів, що стосуються предмету спору, що не перебуває у площині касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції. При цьому жодної аргументації неправильного застосування тих чи інших норм матеріального права або порушення норм процесуального права касаційна скарга не містить. Апеляційним судом констатував, що з 01 березня 2022 року позивач на будь-який зв`язок з підприємством не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, обміну документами не було. За такої ситуації роботодавець не міг бути обізнаним, що позивач покинула окуповану територію. Між сторонами виникла ситуація, за якої роботодавець не міг надати роботу (враховуючи тимчасову окупацію території, на якій розташоване відділення, та відсутність будь-якого зв`язку з працівником), а працівник, у свою чергу, не міг ніяк її виконати. Лише 26 жовтня 2022 року, тобто, через 8 місяців після виїзду до міста Івано-Франківська, позивач надала пояснювальну записку та заяву, з яких вбачається, що про своє місцезнаходження керівництво раніше вона не повідомляла, тільки надала інформацію працівникам, які залишилися на окупованій території, з якими відсутня комунікація.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано виснував, що оскаржуваний наказ було прийнято через об`єктивні обставини, які перебувають поза волею керівництва підприємства. Позивач обґрунтовував позовні вимоги лише шляхом спростування факту перебування на окупованій території з наданням відповідних підтверджуючих документів, при цьому жодних доводів, які б свідчили про інформування відповідача про актуальне місцезнаходження та готовність приступити до роботу хоча б у дистанційному форматі її заяви по суті справи не містять.

У контексті вказаних обставин сам по собі факт знаходження структурного підрозділу та окремих працівників на тимчасово окупованих територіях, за умови відсутності будь-яких відомостей у роботодавця про евакуацію працівників на підконтрольну уряду України територію, вже є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про призупинення дії трудового договору з відповідними працівниками. Тобто виникла ситуація, при якій роботодавець не міг надати роботу (враховуючи тимчасову окупацію території, на якій розташоване відділення, та відсутність будь-якого зв`язку з працівником), а працівник, у свою чергу, не міг ніяк її виконати (або не бажав її виконувати), оскільки на зв`язок з підприємством не виходив, будь-яких звернень не направляв та не повідомляв актуальне місцезнаходження та засоби зв`язку.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 753/12518/22, від 27 березня 2024 року у справі № 507/1435/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23, від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22).

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з АТ «Донецькоблгаз»та займає посаду бухгалтера Докучаєвського відділення Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації, яке територіально знаходиться за адресою: Донецька область м. Волноваха вул. Магістральна, 54.

Наказом Красноармійського управління по газопостачанню та газифікації АТ «Донецькоблгаз» № 73-к від 29 квітня 2022 року «По особовому складу», згідно з листом АТ «Донецькоблгаз» від 19 травня 2022 року № 05.2/01-761 та у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ призупинено дію трудового договору з 01 травня 2022 року до закінчення воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з працівниками зазначеними у Додатку 1 та 2 до наказу. Відповідно до п. 2 наказу, частини третьої статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат цим працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно з Додатком № 1 до наказу № 73-к від 29 квітня 2022 року «Список керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Красноармійського УГГ на призупинення дії трудового договору» згідно зі статтею 13 Закону

№ 2136-ІХ, з 01 травня 2022 року призупинено дію трудового договору з позивачем, бухгалтер, з приміткою про підстави припинення дії трудового договору: «непідконтрольна територія».

За довідкою переселенця № 2615-, виданою 30 квітня 2022 року ДСП Івано-Франківської МВК, фактичне місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території Івано-Франківської територіальної громади, від 07 березня 2022 року.

За довідкою від 20 вересня 2022 року № 3504- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з листом АТ «Донецькоблгаз» від 19 травня 2022 року № 05.2/01-761, скерованого начальникам УГГ, розглянувши лист Красноармійського УТТ від 11 травня 2022 року № 10/460, для запровадження єдиного алгоритму по АТ «Донецькоблгаз» визначення працівників з якими у обов`язковому порядку повинно бути призупинено трудові відносини, повідомлено, що задля недопущення застосування кримінальної відповідальності, передбаченої КК України (Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів (щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність) (№ 2108-ІХ) рекомендовано організувати робочий процес наступним чином: начальникам УГГ у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», застосовуються норми Закону № 2136-ІХ, в статті 13 якого зазначено, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Роботодавець самостійно визначає працівників з якими може бути призупинення трудових відносин. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. З працівниками, які знаходяться на непідконтрольній Україні території або за кордоном і не можуть виконувати роботу, необхідно призупинити дію трудового договору наказом по підприємству (призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, тому запис в трудову книжку не вноситься). Відповідно до пункту 2 статті 13 Закону № 2136-ІХ про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Водночас з метою усунення правової невизначеності, рекомендовано сторонам повідомляти один одного про призупинення трудового договору письмово або в електронній формі з використанням технічних засобів електронних комунікацій. Начальникам УГГ для визначення юридичного статусу працівника організувати та проконтролювати надання працівниками підтверджуючих документів, щодо їх тимчасового переміщення на підконтрольній українській владі території України або за кордоном (за виключенням країни агресора «рф»), витребувати у сканованому вигляді та забезпечити зберігання будь - яких довідок про статус переміщеної особи або фізичного знаходження працівника за місцем розташування структурних підрозділів АТ «Донецькоблгаз» (при відсутності загрозі життю та здоров`ю працівника, фактичне (фізичне) не менше 1 разу на тиждень появлення його на робочому місці або відео-фото фіксація знаходження у місці знаходження розташування структурних підрозділів АТ «Донецькоблгаз». З 01 травня 2022 року з працівниками, які не надали підтверджуваних документів, необхідно призупинити дію трудового договору у зв`язку з військовою агресією проти України», виплату заробітної платні не здійснювати (аванс за травень 2022 року не виплачувати до моменту надання вищенаведених підтверджуючих документів або підтвердження факту знаходження за місцем розташування у структурних підрозділах АТ «Донецькоблгаз» на підконтрольній українській владі території).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року, скерованої начальнику Красноармійського УГГ та отриманої 04 листопада 2022 року за вх. № 622, вбачається, що ОСОБА_1 просить наказ № 73-к від 29 квітня 2022 року щодо неї визнати таким, що втратив чинність, та зробити нарахування та виплату заробітної плати, яка передбачена під час простою підприємства, згідно з КЗпП України, за період з 01 травня 2022 року.

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_1 від 26 жовтня 2022 року вона повідомила, що у зв`язку з початком активних бойових дій в м. Волноваха була вимушена 26 лютого 2022 року виїхати до м. Івано-Франківськ, де знаходилась до 20 вересня 2022 року, зараз перебуває в м. Кропивницькому. Під час переїзду зв`язувалася зі своїм відділом у Красноармійському УГГ для погодження подальшого виконання роботи. Оскільки керівництво Докучаєвського відділення залишилось в окупації, то не було кому поставити до відома керівництва управління про всіх співробітників відділення, що виїхали на підконтрольну уряду України територію. Інформації про те, кого потрібно ставити до відома про її місцезнаходження, вона не мала. Враховуючи зазначені обставини та наявність документів, що підтверджують її місцезнаходження в зазначений період, вважає за необхідне переглянути наказ № 73-к помилково встановленим фактом місцезнаходження на окупованій території, для нарахування та виплати заробітної плати за зазначений період згідно з КЗпП України (простій підприємства), оскільки інші співробітники Докучаєвського відділення, які виїхали на підконтрольну Уряду України територію, весь цей час отримували відповідні виплати.

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. Згідно з пунктом 3 цього Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон № 2136-ІХ, яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану».

У частинах першій та другій Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону № 389-VIII, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-ІХ.

Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2024 року у справі № 753/12518/22, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Як на підставу для призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1, відповідач в оскаржуваному наказі посилався на призупинення діяльності портових операторів у більшості морських портів України, що вплинуло на фінансовий стан підприємства, відсутність організаційних та технічних умов для виконання позивачем роботи. Однак обставин неможливості забезпечити позивача роботою відповідач не довів. За встановленими судами обставинами, як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, ДП «АМПУ» здійснювало свою діяльність. Трудові відносини відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, а не з усіма працівниками. Зокрема, з одним із працівників відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ», у якому працював позивач, відповідач дію трудового договору не призупиняв. Принцип такої вибірковості ДП «АМПУ» не обґрунтувало. Отже, ДП «АМПУ» не було позбавлене можливості надати позивачу роботу. При цьому саме по собі погіршення фінансового стану підприємства не є тією обставиною, яка надає роботодавцю право призупиняти трудові договори з працівниками на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ. Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останньому її виконувати не встановлено й доводи касаційної скарги ДП «АМПУ» цього не спростовують».

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 507/1435/22.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 201/791/23, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що «встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді завідуючої диспансерним відділенням у КНП «ОД м. Маріуполь», місцем розташування якого є місто Маріуполь, територія якого є тимчасово окупованою. Водночас сторони визнають, що з липня 2022 року КНП «ОД м. Маріуполь» частково відновило свою діяльність у місті Києві. Тобто на час видачі оскаржуваного наказу відповідач не був позбавлений можливості надати позивачу роботу, зокрема шляхом її переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством. До того ж листування сторін свідчить, що відповідач пропонував позивачу таку роботу, проте фактично сторони не дійшли згоди щодо умов переведення. З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин абсолютної неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останній її виконувати в цій справі не встановлено. При цьому відмова позивача від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством є підставою для припинення трудового договору на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, а не підставою для призупинення його дії на підставі статті 13 Закону № 2136-ІХ».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 вказано, що «факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим. ДП «Волиньстандартметрологія» обґрунтовувало неможливість надання роботи позивачу тим, що у зв`язку з широкомасштабним вторгненням на територію України військ російської федерації 24 лютого 2022 року підприємство втратило дві третини замовлень на наступні місяці (наведено дані щодо отриманих прибутків у період з лютого до квітня 2022 року в порівнянні з цими ж місяцями у 2021 році), оскільки суб`єкти господарювання відмовлялися укладати договори, посилаючись на невизначеність у строках та масштабах військової агресії. Відповідач вважав таку обставину об`єктивною та такою, що настала внаслідок обставин непереборної сили. … Оскільки у цій справі не встановлено обставин неможливості надання відповідачем ОСОБА_1 роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а позивачу - її виконувати, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним. Як на час видачі оспорюваних наказів про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, ДП «Волиньстандартметрологія» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги з метрології, сертифікації та стандартизації та інші, про що свідчать, зокрема, накази про виплату премій працівникам підприємства за січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року та генеральному директору за І квартал 2022 року, ІІ квартал 2022 року, де підставою виплати вказано «за досягнуті показники фінансово-господарської діяльності підприємства» та «за досягнуті результати діяльності підприємства - виконання та перевиконання планових завдань по наданню метрологічних та інших платних послуг». Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу ДП «Волиньстандартметрологія» дію трудових договорів не було призупинено. Апеляційний суд не звернув належної уваги на зазначене та дійшов помилкового висновку про законність оскаржуваних наказів. Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду уповноваженого з антикорупційної діяльності, роботою. Суд має насамперед з`ясувати, а відповідач довести, неможливість надання та виконання роботи».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження

№ 61-6935сво24) зроблено висновки, що «сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору»), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію. Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «НАК «Нафтогаз України» №75 від 14 квітня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору») є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що територіально місцезнаходження Докучаєвського відділення відповідача, в якому ОСОБА_2 займає посаду бухгалтера, розташоване за адресою: Донецька область м. Волноваха вул. Магістральна, 54 . З 27 лютого 2022 року, після широкомасштабного вторгнення російської федерації, на території міста Волноваха велися активні бойові дії, в результаті чого місто тимчасово окуповане та включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309. Через військову агресію проти України та перебування частини структурних підрозділів на тимчасово окупованих територіях підприємство не змогло забезпечити працівників, зокрема і ОСОБА_1 , умовами виконання роботи за трудовим договором, тому прийнятий оскаржуваний наказ. Як на підставу для призупинення дії трудового договору зазначено - перебування на непідконтрольній території. ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року на будь-який зв`язок з ПАТ «Донецькоблгаз» не виходила, на телефонні дзвінки не відповідала, не повідомила роботодавця про своє місцезнаходження та бажання виконувати роботу, обміну документами не було. За такої ситуації станом на час призупинення з нею трудового договору роботодавець не був обізнаним, що позивач покинула окуповану територію. Лише 26 жовтня 2022 року, тобто через 8 місяців після виїзду до міста Івано-Франківська, ОСОБА_1 надала пояснювальну записку та заяву, в яких повідомила про своє місцезнаходження і з яких вбачається, що про своє місцезнаходження - місто Івано-Франківськ керівництво раніше вона не повідомляла.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволені позову, оскільки встановив наявність станом на час призупинення з позивачем трудового договору обставин, які унеможливлювали надання відповідачем роботи у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (окупація та перебування Докучаєвського відділення відповідача на непідконтрольній території), а позивачем - її виконувати (з урахуванням ненадання роботодавцю інформації про виїзд позивача з окупованої території та її місцезнаходження).

З огляду на установлені обставини цієї справи, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_1 .

Доводи позивача, що вона не перебувала на окупованій території та мала можливість виконувати свою роботу дистанційно, апеляційний суд обґрунтовано відхилив, оскільки встановив, що роботодавець не мав інформації про виїзд позивача з окупованої території за місцем роботи та її місцезнаходження, ОСОБА_1 не повідомити роботодавця про своє перебування та бажання працювати в умовах, що створилися під час воєнного стану.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).

При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І Пархоменко