УХВАЛА

28 травня 2025 року

м. Київ

справа №523/14709/21

провадження № 61-5948ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Лозко Ю. П., від 20лютого 2025року у цивільній справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та скасування реєстрації права власності.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1 , укладений

04 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н. М., реєстровий номер 526. Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н. М., яким внесено запис від 04 серпня 2021 року № 59659262 про державну реєстрацію приватної власності на об`єкт житлової нерухомості, квартири

АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 двокімнатну квартиру під

АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від18 грудня 2023 року стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 600 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, скасування реєстрації права власності, припинення права власності скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, якиму задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсним договору відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволеночастково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

05 травня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 20лютого 2025року (повний текст складено 14 березня 2025 року), яку просить скасувати, ухваливши нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у обсязі більшому, ніж визначено апеляційним судом і адекватному до наданої правничої допомоги.

Разом із касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки вказаний строк пропущений з поважних причин.

Підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України, посилаючись на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, порушених в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними, допустимими і достатніми доказами.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 суд дійшов висновку, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу були предметом правової оцінки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 08 червня 2021 року у справі

№ 550/936/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Як встановлено судами, стороною позивача заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 20 600 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення щодо вирішення питання про стягнення із відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції, враховуючи критерії обґрунтованості, реальності, необхідності й пропорційності витрат, обставини та результат розгляду справи, проаналізувавши наведений у клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих ОСОБА_1 послуг та додані до клопотання документи, врахувавши обсяг наданих послуг, дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх часткового відшкодування за рахунок відповідачки у розмірі 2 000 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, не свідчать про те, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, яка підлягають відшкодуванню на користь позивача у цій справі, суд апеляційної інстанції порушив критерії обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності адвокатських витрат.

Висновки суду апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, на які посилався заявник у касаційній скарзі.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 20лютого 2025 рокуу цивільній справі № 523/14709/21.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постановуОдеського апеляційного суду

від 20лютого 2025 рокуу цивільній справі № 523/14709/21.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

О. М. Осіян

Є. В. Синельников