У Х В А Л А

28 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участю: секретаря судового засідання - Голуб О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, заяву представника заявника адвоката Кадук Вікторій Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу звернулась адвокат Кадук В.В. в інтересах ОСОБА_1 із заявою про скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України, встановленою ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада 2012 року по справі №0413/12536/2012 (провадження 6/0413/227/2012).

В обґрунтування заяви зазначено, що в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №39995783 відносно боржникафізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Дніпропетровська область, міст Кривий Ріг, РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з приводу примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №2а/0470/6341/2012 від 08.08.2012 року про стягнення грошових коштів у сумі 224524,36 грн. на користь держави та виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №2а/0470/5519/11 від 20.04.2012 року про стягнення грошових коштів у сумі 28788,03 грн. на користь держави.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 24.02.2015 по ВП №44757795 повернуто виконавчий документ стягувачу в зв`язку з тим, що коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна недостатньо для погашення заборгованості на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». ( у редакції від 12.02.2015 станом на час винесення постанови).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 22.12.2015 по ВП №48755136 повернуто виконавчий документ стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».(у редакції від 12.02.2015 станом на час винесення постанови).

Покровським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) повідомлено, що надати інформацію, щодо виконавчих проваджень, які надходили на виконання не є можливим, оскільки у відповідності до наказу від 25.12.2008 року за №2274/5 «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної служби» та наказу від 07.06.2017 року №1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», термін зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки. Також повідомлено, що станом на 25.03.2025 року на адресу відділу виконавчий документ повторно до відділу не надходив та на виконанні у відділі не перебуває.

Оскільки, після повернення виконавчих документів стягувачу за ВП 48755136 та ВП 44757795 державним виконавцем не було знято накладене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Таке обмеження діє протягом більше дев`яти років після завершення виконавчих проваджень №48755136 та №44757795 та протягом восьми років після спливу строку пред`явлення виконавчих листів №2а/0470/6341/12 від 08.08.2012 №2а/0470/5519/2011 від 20.04.2012 до виконання. Тому заявник просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник заявника адвокат Кадук В.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її та заявника відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, та просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Представники заінтересованих осіб Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися, про день та час розгялду справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб.

З огляду на вищевикладене суд вважає за можливе розглянути заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до положень ч. 4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Отже, процесуальний закон прямо передбачає можливість розгляду справи про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за місцем виконання відповідного рішення.

Так, відповідно до положень статті 441 ЦПК суд може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (ч.5); суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця (ч.6); за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч.7); відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (ч.8).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 23.11.2012 року по справі №0413/12536/2012 провадження №6/0413/227/2012 задоволено подання державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Маляренко А.В. про тимчасове встановлення обмеження у праві виїзду з України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що застосовано по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №2а/0470/6341/2012 від 08.08.2012 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення коштів у сумі 224524,36 грн. на користь держави та по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №2а/0470/5519/11 від 20.04.2012 року виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення коштів у сумі 28788,03 грн.

Згідно Інформації про виконавче провадження №44757795 та постанови від 24.02.2015 ВП № 44757795 виконавчий документ повернуто стягувачу в зв`язку з тим, що коштів, які надійшли від реалізації арештованого майна недостатньо для погашення заборгованості на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 12.02.2015 станом на час винесення постанови). Строк повторного пред`явлення: до 24.02.2016.

Згідно Інформації про виконавче провадження № №48755136 та постанови від 22.12.2015 ВП № 48755136 виконавчий документ повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 12.02.2015 станом на час винесення постанови). Строк повторного пред`явлення виконавчого документа: до 22.12.2016.

З відповіді Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) №89009 від 25.03.2025 повідомлено, що станом на 25.03.2025 року на адресу відділу виконавчий документ повторно до відділу не надходив та на виконанні у відділі не перебуває.

Таким чином тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України діє протягом більше дев`яти років після завершення виконавчих проваджень №48755136 та №44757795 та протягом восьми років після спливу строку пред`явлення виконавчих листів №2а/0470/6341/12 від 08.08.2012 №2а/0470/5519/2011 від 20.04.2012 до виконання.

ОСОБА_1 звернувся 31.03.2025 року до начальника Покровського відділу ДВС м. Кривого Рогу із заявою про зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповіддю начальника Покровського відділу ДВС м. Кривого Рогу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 28.10-34/131822 від 24.04.2025 рокуповідомлено, що для вирішення спірних питань стосовно скасування заходів примусового виконання, вжитих державним виконавцем, заявник має право звернутися до відповідного судового органу щодо захисту порушених прав.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон).

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі право на вільне пересування в межах території, на якій вона перебуває, а також право залишити її і, таким чином, їхати в країну за власним вибором за умови, що особі дозволено в`їжджати на її територію. Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тільки у випадку, коли вони передбачені законом, переслідують одну із законних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть вважатися «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей (див. рішення у справі «Ігнатов проти Болгарії»(Ignatovc.Bulgarie), заява № 50/02, пункт 32, від 02 липня 2009 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Ігнатов проти Болгарії» зазначив, що заборона на видання п. Ігнатову закордонного паспорта строком більше ніж на два роки, становила втручання у право заявника на свободу пересування і ґрунтувалася на законній підставі, а саме на Законі «Про закордонний паспорт». Це втручання відповідало законній цілі захисту інтересів інших осіб, тобто кредиторів заявника. Утім такий захід не міг залишатися в силі упродовж тривалого періоду часу без періодичного перегляду його підстав. Тому Суд дійшов висновку, що втручання у право заявника на свободу пересування було порушенням ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції.

Аналогічна позиція викладена у пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини, справа «Стецов проти України» від 11 травня 2021 року, набуло статусу остаточного 11 серпня 2021 року, яким встановлено наступне: з огляду на пропорційність суд вважає, що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити і така оцінка значною мірою суб`єктивна; а по-друге, це не може бути єдиною підставою для накладення оскаржуваного обмеження, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. У Рішенні ЄСПЛ визнано обґрунтованою скаргу позивача в частині неможливості перегляду і скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з інших підстав, крім повного відшкодування належних сум, що свідчить про порушення статті 2 Протоколу №4 до Конвенції.

Подібна позиція викладена у п.9 рішення Європейського суду з прав людини, справа «ІСКРА ПРОТИ УКРАЇНИ» (AFFAIRE ISKRA c. UKRAINE) (Заява № 12489/17) від 22 червня 2023 року. У цій справі, як і у згаданому рішенні у справі «Стецов проти України» (Stetsov c. Ukraine), на заявника було накладено заходи, які не були належним чином обґрунтовані та не могли бути повторно розглянуті або переглянуті до моменту погашення заборгованості у повному обсязі. Отже, Суд дійшов висновку, що українські органи державної влади не виконали своє зобов`язання за статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції забезпечити з огляду на конкретні обставини обґрунтованість і пропорційність втручання у право особи на виїзд зі своєї країни від початку й протягом усього періоду його дії. Отже, було порушено право заявника на свободу пересування, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язкуіз неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та ФельдешнеХайлік проти Угорщини» (FoldesandFoldesneHajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості(див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «ФельдешиФельдешнеХайликпротивВенгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «ЛеКонт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (LeCompte, VanLeuvenandDeMeyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, в тому необхідно забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом встановлено, що виконавчі провадження №48755136 та №44757795, в ході яких за поданням державного виконавця було тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, завершені на підставі ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконавчі листи №2а/0470/6341/12 від 08.08.2012 №2а/0470/5519/2011 від 20.04.2012 стягувачем повторно до виконання не пред`являлися.

Сам по собі факт невиконання ухвалених судом у 2012 році рішень суду не є безумовною підставою для відмови у скасуванні встановленого судом за поданням державного виконавця обмеження, оскільки в даному випадку має місце те, що стягувач на протязі восьми років після повернення йому у 2015 році виконавчих документів, більше не звертав виконавчі листи до виконання.

При цьому, суд виходить із принципу пропорційності, обставин того що обмеження у праві виїзду за межі України носить саме «тимчасовий» характер, за даних обставин не є виправданим.

Відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійсненні особою права на свободу пересування.

За таких умов існування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі території України, що було встановлено у межах виконавчих проваджень, саме задля досягнення мети цих проваджень, забезпечення реального виконання рішення втратило свою актуальність, а за відсутності відповідного провадження не має правової основи, створює правову невизначеність і безпідставно обмежує права заявника. Відсутність відкритого виконавчого провадження та претензії стягувача, знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії тимчасового обмеження заявника у виїзді за кордон.

Враховуючи наведені позиції рішень Європейського суду прав людини, суд приходить до висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке діє протягом більше дев`яти років після завершення виконавчих проваджень №48755136 та №44757795, та протягом восьми років після спливу строку пред`явлення виконавчих листів №2а/0470/6341/12 від 08.08.2012 №2а/0470/5519/2011 від 20.04.2012 до виконання, буде порушувати статтю 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника ОСОБА_1 про скасування обмеження у праві виїзду за межі України законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати заходи щодо тимчасового обмеження права виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яке встановлене ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2012 року у справі №0413/12536/2012.

Після вступу ухвали в законну силу направити копію до Державної Прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26), для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Покровський районний суд міста Кривого Рогу на протязі 15-ти днів з дня проголошення.

Ухвалу складено 28 травня 2025 року.

Суддя О. Г. Пустовіт