Справа № 308/2840/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Кожух О.А., Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2024 року та на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2024 року у складі судді Логойди І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку за попереднім договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку за попереднім договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 грудня 2018 року ОСОБА_2 укладено з Гулієвим Руфатом попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Рак О.і., номер в реєстрі 9047. Згідно з умовами договору його сторони зобов`язувались укласти та належним чином оформити у термін до 31 березня 2019 року договір купівлі-продажу, надалі - Основний договір, квартири запланованою площею 97,00 кв. м, що складається із трьох кімнат та розташована на першому поверсі на сходовій клітині справа корпусу №7 у п`ятиповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належатиме продавцю (відповідачу). Ціну продажу нерухомого майна визначено сторонами в розмірі, еквівалентному 45000,00 доларів США за курсом продажу долару США, що буде встановленим акціонерним товариством «Комінвестбанк» на день здійснення розрахунку. Зафіксована сторонами ціна нерухомого майна в еквіваленті іноземної валюти може бути зміненою виключно за їх письмовою згодою. Додатково в попередньому договорі встановлені зобов`язання відповідача укласти з позивачем як покупцем основний договір за умови виконання крайнім своїх зобов`язань.

У забезпечення виконання своїх зобов`язань за попереднім договором позивач сплатив відповідачу забезпечувальний платіж, еквівалентний 45000,00 доларів США, двома траншами, а саме: 26 грудня 2018 року до підписання попереднього договору сплачено еквівалент 1000,00 доларів США, що за курсом продажу доларів США AT «Комінвестбанк» (27,80 гривень за 1 долар США) становило 27800,00 (двадцять сім тисяч вісімсот) гривень, про що зазначено в попередньому договорі; пізніше, того ж 26 грудня 2018 року, вже після підписання попереднього договору сплачено еквівалент 44000,00 доларів США, що за курсом продажу долара США AT «Комінвестбанк» (27,80 гривень за 1 долар США) становило 1223200,00 (один мільйон двісті двадцять три тисячі двісті) гривень, що посвідчено заявою відповідача, завіреною нотаріально, запис в реєстрі приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Ольги Рак №9049.

Стверджує, що позивач виконав в повному обсязі умови попереднього договору, натомість нерухоме майно йому не передано, він не заселився в об`єкт нерухомого майна, жодні роботи там не здійснював, оскільки таке нерухоме майно йому відповідачем не передавалось і не пропонувалось до вселення чи іншого користування, інших зобов`язань, що залишились невиконаними позивачем, не існує.

Проте, ні 31 березня 2018 року, ні через два місяці після цієї дати відповідачем не було здано в експлуатацію три багатоквартирні житлові будинки за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується сертифікатом готовності об`єкта будівництва до експлуатації, виданим виконавчим комітетом Ужгородської міської ради лише 08 жовтня 2021 року ЗК№39. Пропозицій позивачу укласти основний договір від відповідача не надходили до цього часу, навіть після прийняття до експлуатації багатоквартирних житлових будинків за адресою АДРЕСА_1 , які відповідач зареєстрував як корпус 1, корпус 2 та корпус 3.

З цих підстав позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору. Так, 20 червня 2022 року в порядку досудового врегулювання на підставі пункту 1.5. попереднього договору позивач надіслав на адресу ОСОБА_4 заяву з вимогою повернути забезпечувальний платіж та 10 відсотків від суми зобов`язань у зв`язку із недотриманням відповідачем умов попереднього договору. Проте, відповідач не відповів на вимогу та не вжив інших способів комунікації для врегулювання питання повернення забезпечувального платежу. Відповідач з 01 липня 2019 року утримував завдаток, сплачений позивачем 26 грудня 2018 року, без достатньої правової підстави.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь свою користь: 1) суму завдатку, еквівалентну 45000,00 доларів США за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк» на день ухвалення рішення у справі, 3 відсотки річних, починаючи з 01 червня 2019 року, за весь час користування безпідставно набутими коштами у розмірі, еквівалентному 6356 доларів США 25 центів за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк», на день ухвалення рішення у справі; 2) 10 відсотків від суми завдатку у розмірі, еквівалентному 4500,00 доларів США за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк», на день ухвалення рішення у справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму за попереднім договором від 26.12.2018 у розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) доларів США, що за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк» на день ухвалення рішення становить 1867500 грн., 3% річних у розмірі 2107,76 доларів США, що за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк» на день ухвалення рішення становить 87472,04 грн., 10% від суми завдатку у розмірі 4500 доларів США, що за курсом продажу акціонерним банком «Комінвестбанк» на день ухвалення рішення становить 186750 грн. та судовий збір в розмірі 13988,43 (тринадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім грн. 43 коп.) гривень.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16 жовтня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Майстренко Наталією Миколаївною подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно з якою просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2024 року заяву представника позивача адвоката Майстренко Н.М. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку за попереднім договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13859,08 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять грн. 08 коп.) гривень. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк позовної давності на звернення позивача до суду з вимогою про повернення забезпечувального платежу і як наслідок сплату штрафних санкцій та інфляційних втрат розпочався 31 березня 2019 року та сплив ще 31 березня 2022 року. Вказує, що якщо керуватися положеннями п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, то останнім днем строку на звернення з даним позовом, на думку апелянта, є день відміни карантину 30.06.2023. Посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22, від 08.12.2022 у справі №990/102/22, стверджує про помилковість висновків суду першої інстанції щодо автоматичного продовження строків позовної давності, які спливли у період дії карантину. Зазначає, що запровадження воєнного стану не зумовлює зупинення строку позовної давності. У матеріалах справи відсутня заява про поновлення строку позовної давності, як і будь-які докази поважності його пропуску. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належне надсилання відповідачу заяви від 20 червня 2022 року про повернення забезпечувального платежу, відтак і ухилення останнього від виконання від умов попереднього договору.

Зазначає, що адвокатом не підтверджено жодним доказом надання позивачу таких послуг як збір доказів та формування адвокатського досьє, консультування клієнта, складення юридичного резюме. Вказує, що заявлені представником позивача 4 години на складення апеляційної скарги на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відмову у забезпеченні позову є завищеними, оскільки фактично така дублює зміст заяви про забезпечення позову. Звертає увагу, що не відповідає дійсності й витрачений адвокатом час на судові засідання, оскільки як підготовче засідання, так і розгляд справи було проведено за відсутності сторін відповідно до поданих ними заяв.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Майстренко Наталія Миколаївна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Пайда М.І. підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача адвокат Майстренко Н.М. у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов частково суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності.

З даними висновками погоджується і колегія суддів, оскільки такі ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи установлено, що 26.12.2018 між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Рак О.І., реєстровий №9047.

Згідно з умовами вказаного договору (п. 1.1) сторони зобов`язуються у строк до 31 березня 2019 року укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу (далі - Основний договір) квартири загальною плановою площею 97,00 кв. м., що складається з трьох кімнат та розташована на першому поверсі на сходовій клітині з правого боку корпусу №7 у п`ятиповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належатиме продавцю.

Сторони домовились, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, будуть такі: п. 1.1.1. Для укладення основного договору купівлі-продажу продавець зобов`язаний підготувати документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна; п. 1.1.2. Сторони домовилися, що ціна продажу нерухомого майна за основним договором визначається у розмірі, еквівалентному сумі 45000 доларів США 00 центів, за курсом продажу долару США, що буде встановлений в ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» на день здійснення оплати. Зафіксована сторонами вартість нерухомого майна в еквіваленті іноземної валюти може бути змінена виключно за письмовою згодою сторін; п. 1.1.3. У забезпечення виконання своїх обов`язків покупець передає продавцеві забезпечувальні платежі таким чином: до підписання даного договору продавець одержав від покупця грошові кошти в сумі 27800 гривень, що є еквівалентом сумі 1000 доларів США 00 центів, за курсом продажу долару США у ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» на день укладення даного Договору (27,8 грн. за 1 долар США). Підписання цього договору сторонами свідчить про те, що передача вказаної грошової суми відбулася, до 31.12.2018 року покупець зобов`язується передати продавцеві грошові кошти в розмірі, що буде еквівалентним сумі 44000 доларів США, за курсом продажу долару США у ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» на день передачі забезпечувального платежу; п. 1.1.3.3 зазначені вище забезпечувальні платежі у фактично внесеному розмірі підлягають поверненню покупцю в день підписання основного договору або зараховуються в якості оплати вартості нерухомого майна за основним договором; п.1.1.4. Факт отримання продавцем забезпечувального платежу за цим договором має підтверджуватися нотаріально засвідченою заявою продавця; п.1.1.5. У випадку, якщо площа нерухомого майна згідно документів органу технічної інвентаризації, виготовлених для укладення основного договору, відрізнятиметься від площі, передбаченої в п.1.1. цього Договору, більше ніж на 1 кв. м., то ціна нерухомого майна підлягає коригуванню в сторону збільшення чи зменшення відповідно.

Відповідно до п.1.3. попереднього договору, плановий термін введення будинку в експлуатацію та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна у стані, що визначений Договором - «31» березня 2019 року. Пунктом 1.4. попереднього договору передбачено, що у разі якщо станом на момент в часі, визначений в пункті 1.1. даного договору будинок, в якому знаходиться нерухому майно буде зданий в експлуатацію, однак ще не були виготовлені правовстановлюючі документи на нерухоме майно, то кінцевий строк укладення основного договору купівліпродажу продовжується на 1 (один) місяць. У разі якщо станом на момент в часі, визначений в пункті 1.1 даного договору, будинок, в якому знаходиться нерухоме майно буде в процесі здачі в експлуатацію, то кінцевий строк укладення основного договору купівлі-продажу продовжується на 2 (два) місяці. У п. 1.5 Попереднього договору зазначається, що строк вказаний в п. 1.1. даного договору, з урахуванням положень п. п. 1.3 продовжується за згодою сторін понад вказані строки до моменту висловлення покупцем продавцю шляхом подання особисто або надіслання заяви щодо повернення фактично переданого ним забезпечувального платежу, яка може бути подана після спливу строків визначених пунктами 1.5 та 1.6 даного договору - у такому разі продавець протягом 1 (одного) місяця з дня одержання від покупця відповідної заяви поверне покупцю раніше переданий йому забезпечувальний платіж в гривнях за курсом продажу долару США, що встановлений у ПАТ «КОМІНВЕСТБАНК» на день повернення забезпечувального платежу також додатково сплатить суму у розмірі 10% (десяти відсотків) забезпечувального платежу.

Згідно із п.3.1. у разі, якщо продавець порушить своє зобов`язання щодо укладення основного договору купівлі-продажу із покупцем, чи вказаною ним третьою особою, чи іншим чином ухилятиметься від його укладення, то він зобов`язаний повернути покупцю суму фактично одержаного забезпечувального платежу за курсом продажу долару США, що буде встановлено у ПАТ «Комінвестбанк» на день повернення коштів, протягом 10 (десяти) днів з дня одержання від покупця відповідної заяви, а також додатково сплатити суму у розмірі 10 % забезпечувального платежу. При цьому вказана заява може бути вручена особисто під розпис або надіслана на адресу вказану у даному договорі. Згідно з п.3.2. у разі, якщо покупець відмовиться від укладення основного договору купівлі-продажу, продавець повертає покупцю раніше переданий йому забезпечувальний платіж у гривнях за курсом продажу долару США, що буде встановлений у ПАТ «Комінвестбанк» день повернення забезпечувального платежу, протягом 1 (одного) місяця з дня одержання від покупця відповідної заяви. При цьому вказана заява може бути вручена особисто під розпис або надіслана на адресу вказану, у даному договорі.

Відповідно до п. 5.3. Попереднього договору, зобов`язання за цим договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений цим договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. В такому випадку забезпечувальний платіж у фактично внесеному розмірі підлягає поверненню покупцю протягом 1 (одного) місяця з дня завершення строку, встановленого цим договором.

Згідно з доданими нотаріально засвідченою заявою від 26.12.2018 відповідач отримав від позивача забезпечувальний платіж на суму 44000 дол. США, стосовно отримання суми 1000 дол. США, то отримання такої не заперечується відповідачем.

До матеріалів справи додано копію нотаріально засвідченої заяви позивача від 20.07.2022 про звернення з вимогою про повернення внесених коштів у розмірі 45000 дол. США та 10 відсотків від вказаної суми з доказами надсилання приватним нотаріусом та отримання такої відповідачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №733 та трекінг Укрпошти даного поштового відправлення.

Також надано копію містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 12.11.2015 №167/20-16 та рішення про скасування дії Містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки від 12.11.2015 №167/20-16, припис №6 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт від 20.02.2017 про зупинення будівельних робіт, лист відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.03.2017 №78/26-20 та наказ від 01.03.2017 №22 «Про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт». 29.10.2019 затверджено нові Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва №149/03-01/19 та дозвільний документ НОМЕР_1 , ЗК39 №1.

На підставі заяви ОСОБА_2 за фактом шахрайських дій ОСОБА_1 , в результаті яких нанесено матеріальну шкоду заявнику, в ЄРДР зареєстроване кримінальне провадження №0000120 за ч. 1 ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Матеріалами справи доведено, що між сторонами укладено попередній договір.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення його в подвійному розмірі.

Згідно із ч.1 ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. (ч.2 ст. 524 ЦК України

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №301/2052/18 приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що оскільки договору купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання договору позивачем ОСОБА_2 кошти у розмірі 45000 дол. США, що станом на день винесення рішення за курсом продажу АБ «Комінвестбанк» станом на 09.10.2024 становить 1867500 грн. (курс продажу 1 долару США АТ "Комінвестбанк" станом на 09.10.2024 становить 41,50 грн.) повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися, а тому обгрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 45000 дол. США, що станом на день винесення рішення за курсом продажу АТ «Комінвестбанк» становить 1867500 грн. та згідно з п. 1.5 укладеного попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.12.2018 - 10 відсотків від суми завдатку у розмірі, еквівалентному 4500 дол. США, що станом на день винесення рішення становить 186750 грн. за курсом АБ «Комінвестбанк» (курс продажу 1 долару США АТ "Комінвестбанк" станом на 09.10.2024 становить 41,50 грн.).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 625 ЦК України, п. 1.5 укладеного договору, з урахуванням моменту виникнення грошового зобов`язання за договором - з наступного дня з часу звернення із заявою до відповідача та спливу 1 місяця - 25.07.2022, суд першої інстанції правомірно задовольнив заявлені вимоги позивача, починаючи з 25.07.2022 по 14.02.2024 у розмірі 2107,76 дол. США, що за курсом продажу АБ «Комінвестбанк» на день ухвалення рішення (курс продажу 1 долару США АТ "Комінвестбанк" станом на 09.10.2024 становить 41,50 грн.) становить 87472,04 грн.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 31 березня 2019 року та сплив 31 березня 2022 року, оскільки сторонами в укладеному попередньому договорі(п.1.4 договору) узгоджено про продовження за певних, визначених попереднім договором, обставин на два місяці строку, встановленого п.1.1 цього договору.

Зокрема, пунктом 1.4. попереднього договору передбачено, що у разі якщо станом на момент в часі, визначений в пункті 1.1. даного договору будинок, в якому знаходиться нерухому майно буде зданий в експлуатацію, однак ще не були виготовлені правовстановлюючі документи на нерухоме майно, то кінцевий строк укладення основного договору купівлі-продажу продовжується на 1 (один) місяць. У разі якщо станом на момент в часі, визначений в пункті 1.1 даного договору, будинок, в якому знаходиться нерухоме майно буде в процесі здачі в експлуатацію, то кінцевий строк укладення основного договору купівлі-продажу продовжується на 2 (два) місяці. У даному випадку станом на 31.03.2019 будинок, в якому знаходиться нерухоме майно, перебував у процесі здачі в експлуатацію, тому перебіг строку позовної давності починається 31.05.2019 і повинен закінчуватися 31.05.2022.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Окрім того, згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Судом першої інстанції враховано вищенаведене та правомірно відмовлено у застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Щодо ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення.

16.10.2024 року на адресу суду першої інстанції надійшла заява представника позивача адвоката Майстренко Н.М. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно з якою просить стягнути з відповідача на користь позивача у даній справі судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

У підтвердження понесених витрат представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 10.10.2021, який було укладено позивачем із адвокатом Майстренко Н.М., акт приймання -передачі наданої правничої допомоги за Договором від 10.10.2021 на суму 50000 грн, та попередню оплату на 15000 грн., а саме: ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом - 1 год; вивчення нормативно-правової бази та судової практики по предмету спору 2 год; збір доказів та формування адвокатського досьє (складання та підготовка запитів, заяв, скарг та інших звернення і документів) 1,5 год; консультування клієнта (письмове/усне), складення юридичного резюме (висновку) 3 год; складання позовної заяви, формування комплектів доказів 2,5 год; копіювання, відправлення кореспонденції, особисте подання заяв, запитів і особисте отримання 1,5 год; складання заяви про забезпечення позову, інших заяв та клопотань у справі - 1 год; складення апеляційної скарги на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову у забезпеченні та участь в процесі із забезпечення позову в суді (у двох інстанціях) 4 год; правнича допомога клієнту у справі в судових засіданнях (засідання 11.04.2024; 09.05.2024; 30.05.2024; 27.08.2024) 2 год.

На підтвердження оплати послуг адвоката, до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано платіжну інструкцію на суму 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень від 29.01.2024 №.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, при визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Колегія суддів вважає, що надані адвокатом в суді першої інстанції послуги, затрачена на них кількість годин та їх вартість, узгоджуються з матеріалами справи та процесуальними діями, які вчинялись під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності.

За вказаних обставин суд першої інстанції, з урахуванням часткового задоволення позову, правомірно їх частково задовольнив, навівши у рішенні відповідні мотиви, з якими повінстю погоджується і колегія суддів, та обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі у розмірі 13859,08 грн. Підстав для скасування чи зміни додаткового рішення не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судових рішень суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2024 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: