КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року місто Київ.

Справа № 372/2302/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8355/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Соколової, В.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Воропая Руслана Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 січня 2025 року (у складі судді Висоцької Г.В., інформація щодо дати складання повного рішення відсутня)

та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської областівід 28 січня 2025 року (у складі Висоцької Г.В., інформація щодо дати складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ

У квітні 2024 року позивач через свого представника звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути майнову шкоду у розмірі 787245,63 грн., моральну шкоду 50 000 грн., спричинену пошкодженням майна в дорожньо-транспортній пригоді та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.11.2023 року о 13:55 год. на автодорозі Т-1006 Обухів - Васильків, поблизу повороту в напрямку с. Креничі Обухівського району Київської області на перехресті перед виїздом на головну дорогу водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Beetle» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі, не надала дорогу автомобілю марки «Tesla Мodel 3» д.н.з. НОМЕР_2 , водієм якого була ОСОБА_4 , що наближався праворуч, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальні збитки. ОСОБА_2 порушила пункти 2.3(6), 16.12 Правил дорожнього руху України.

На місці події було складено протоколи про адміністративне правопорушення на обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4

01.12.2023 судом розглянуто матеріали справи № 372/5974/23 та винесено постанову, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Дану постанову Київський апеляційний суд постановою від 25 березня 2024 року у справі №33/824/997/2024 залишив без змін.

19.12.2023 року судом розглянуто матеріали справи № 372/5977/23 та винесено постанову, якою визнано винною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дану постанову Київський апеляційний суд 01.04.2024 залишив без змін.

Таким чином, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні вказаного вище ДТП.

27.12.2023 ОСОБА_3 звернувся до ДТВ «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування. 16.01.2024 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виплатило на банківський рахунок ОСОБА_3 152000,00 грн. Відповідно до норм чинного законодавства у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також вказаними подіями, позивачу завдано моральної шкоди внаслідок пошкодження майна, створено низку незручностей та обмежень тривалим ремонтом автомобіля.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, спричиненого дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 779245,63 грн., моральну шкоду, спричинену пошкодженням майна, у розмірі 20000 грн., а всього 799245,63 грн.

В іншій частині - відмовлено.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частину судового збору у розмірі 8037,56 грн., частину понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 24000,00 грн., частину витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 5760,00 грн., а всього - 37797,56 грн.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, представник відповідача Воропай Р.М. 24 лютого 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачем не було надано доказів проведення ремонтних робіт, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом.

Зазначає, що у ДТП наявна була обопільна вина учасників даного ДТП, а саме 70% вини водія ОСОБА_4 та 30% вини водія ОСОБА_2 . Суд мав визначати розмір відшкодування з урахуванням зазначеного співвідношення вини учасників ДТП.

Звертає увагу, що відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 4 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Вважає, що не підлягало відшкодуванню шкода, пов`язана із втратою товарної вартості належного позивачу автомобіля.

Зазначає, що при оцінці обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, судом не враховано ступінь вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, крім того стороною позивача не було доведено факту перебування автомобіля у ремонті значний час, як і не доведено наявність витрат на таксі.

Заявлені витрати на правничу допомогу сторона відповідача вважає неспівмірними із витратами даної категорії справ та ціною позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження.

13 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 , яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Звертає увагу, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок. Між тим постановами про адміністративне правопорушення було встановлено винуватість саме ОСОБА_2 .

Вказує, що відповідач не надала альтернативного висновку щодо розміру шкоди, не спростувала розрахунки, надані позивачем, та не заявила клопотання про призначення експертизи. Аналогічно відповідачем не обґрунтована незгода з розміром витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача - Солдаткін О.С. заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету у системі «Електронний суд», про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції вважав встановленим, що у справі про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували вину ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Київський апеляційний суд постановою від 25 березня 2024 року у справі №33/824/997/2024, в якій визначалась винувата особа в пошкодженні майна позивача апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а постанову Обухівського районного суду Київської області від 01 грудня 2023 року, якою закрито провадження про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, - залишено без змін.

19.12.2023 року Обухівським районним судом Київської області за головуванням судді Кравченка М.В. було розглянуто матеріали справи № 372/5977/23 та винесено постанову, якою визнано винною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП

01.04.2024 року Київським апеляційним судом за головуванням судді Тютюн Т.М. було залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а постанову Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/5977/23, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - залишено в силі.

Адвокат Воропай Р.М. діючи в інтересах ОСОБА_2 звернувся із заявою про проведення інженерно - транспортної експертизи до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Так, 25 березня 2024 судовим експертом Київського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України Степурою О.С. було складено висновок №СЕ-19/111- 24/16828-ІТ, в якому надано оцінку діям учасників даної події, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Зокрема, відповідно до п.7 Висновку в діях водія автомобіля «Tesla Model З» державний номерний знак НОМЕР_3 ( ОСОБА_4 ) вбачаються невідповідності вимогам розділу 34 (1.1 вузька суцільна лінія) та п.п. а) п.14.6 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

02 квітня 2024 року адвокат Воропай Р.М., в порядку ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ініціював звернення із заявою до Обухівського РУПГУНП в Київській області про вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_4 , яка керувала автомобілем «Tesla Model 3» державний номерний знак НОМЕР_4 та яка була учасником ДТП, що мало місце 22 листопада 2023 року на автодорозі Т-1006 Обухів - Васильків.

17 квітня 2024 року працівниками поліції Обухівського РУП ГУНП в Київській області складено протокол про адміністративне правопорушення серії №ААД № 020379, відповідно до якого 22 листопада 2023 року о 13 год. 55 хв. на автомобільній дорозі «Обухів-Васильків» ТІ-006, перехрестя с. Креничі, водій автомобіля «Tesla», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 не будучи уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, здійснила маневр обгону автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_5 , через суцільну лінію розмітки 1.1. та на перехресті допустила з ним зіткнення, та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустила зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_6 , який здійснював виїзд з другорядної дороги на головну. А також працівниками поліції зазначено, що своїми діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги пунктів 2.3, 34.1.1, 14.6 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

13 травня 2024 року постановою Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

26 липня 2024 року постановою Київського апеляційного суду постанову Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року скасовано та ухвалено нову постанову якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Посилаючись на те, що оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за тим же фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі постанови суду, яка набрала законної сили, розпочате провадження у цій справі підлягає закриттю згідно пункту 8 частини 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постановами у справах № 372/5974/23 і № 372/5977/23 про адміністративне правопорушення було встановлено винуватість ОСОБА_2 у спричинені дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 22 листопада 2023 року на автодорозі Т-1006 Обухів - Васильків за участю автомобілів «Volkswagen Beetle» д.н.з. НОМЕР_1 і «Tesla Model 3» д.н.з. НОМЕР_7 .

27.12.2023 ОСОБА_3 звернувся до ДТВ «СГ «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування.

16.01.2024 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виплатило на банківський рахунок ОСОБА_3 152000,00 грн.

27.11.2023 року адвокат Солдаткін Олександр Сергійович, діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся, до ОСОБА_2 із повідомленням про виклик на огляд, в якому запропонував з`явитись ОСОБА_2 04 грудня 2023 року о 10 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1, СТО "ІНФОРМАЦІЯ_2" для проведення оцінки вартості розміру завданої шкоди власнику автомобіля марки «Tesla Model 3» д.н.з. НОМЕР_2 .

29.11.2023 року ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_8 (ІНП НОМЕР_8 , свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_9 від IS.10.2010 p.; сертифікат суб`єкта оцінювача НОМЕР_10 від 08.11.2019р.; кваліфікаційне свідоцтво НОМЕР_11 від 20.10.2003 p.), уклали договір №4264 про здійснення оцінки та проведення товарознавчого дослідження автомобіля «Tesla Model З» д.н.з. НОМЕР_2 з метою визначення ринкової вартості (на дату огляду).

04.12.2023 року за адресою: м.Київ, вул.Саперно-Слобідська, буд.25, СТО "ІНФОРМАЦІЯ_2" був проведений огляд транспортного засобу «Tesla Model 3» д.н.з. НОМЕР_2 , за участю власника, представника страхової компанії та суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості матеріального збитку та вартість відновлюваного ремонту.

08.12.2023 року ФОП ОСОБА_8 склав Звіт № 4264 про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ Tesla Model 3 д.н.з. НОМЕР_2 складає 886269,92 грн., а також втрата товарної вартості 52975,71 грн

Загальна сума матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ Tesla Model 3 д.н.з. НОМЕР_2 станом на 27.11.2023 року складає 939245,63 грн.

Враховуючи те, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виплатило на банківський рахунок ОСОБА_3 152000,00 грн., позивач просив стягнути із відповідачки різницю між вартістю заподіяної шкоди та страховою виплатою що становить 787245,63 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у спричиненні майнової шкоди ОСОБА_3 та доведеність розміру такої шкоди позивачем.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач, зокрема, посилався на висновки Верховного Суду у справі № 641/2795/16-ц та зазначав, що в дорожньо-транспортній пригоді наявна вина і ОСОБА_10 , що підтверджується експертизою.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Між тим у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо відповідача закрито на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП (закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення).

Так, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Однак, у справі № 372/2302/24 судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2023 судом розглянуто матеріали справи № 372/5974/23 та винесено постанову, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Дану постанову Київський апеляційний суд постановою від 25 березня 2024 року у справі №33/824/997/2024 залишив без змін.

19.12.2023 року судом розглянуто матеріали справи № 372/5977/23 та винесено постанову, якою визнано винною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Дану постанову Київський апеляційний суд постановою від 01.04.2024 залишив без змін.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 372/5977/23, суди встановили, що водій автомобіля марки «Volkswagen Beetle» державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не пересвідчившись в безпечності здійснюваного нею повороту праворуч, не ввімкнувши покажчик повороту, виїхала на смугу, по якій здійснювала рух ОСОБА_4 без будь-якої зупинки перед дорогою Обухів - Васильків (фото 5).

Внаслідок зіткнення автомобілів Volkswagen Beetle та Tesla Model 3, автомобіль Tesla Model 3 відкинуло вправо на смугу, по якій рухався автомобіль MAN TGS 18400, після чого внаслідок зіткнення автомобілів Tesla Model 3 та MAN TGS 18400, автомобіль Tesla Model 3 відкинуло вліво від автомобіля MAN TGS 18400 та автомобіль Tesla Model 3 з`їхав в кювет з лівої сторони дороги (фото 6, 7).

У зв`язку з зазначеним, суди дійшли до висновку, що якби ОСОБА_2 виконала приписи ПДР, при здійсненні маневру повороту праворуч переконалась у безпечності цього маневру, пропустила автомобіль Tesla Model 3, який завершував маневр, а не виїжджала на автодорогу Обухів-Васильків, ДТП можна було уникнути, що свідчить про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 372/5974/23, суди дійшли до висновку, що досліджені докази у справі: протокол серії ААД №486553 від 22.11.2023, ОСОБА_4 , запис з відео реєстратора з «Tesla», на якому зафіксовано автомобіль «Tesla» одночасно з чотирьох сторін, дані схеми ДТП (місце зіткнення, місце розташування транспортних засобів після зіткнення, механізм утворення та локалізацію механічних ушкоджень транспортних засобів), - у своїй сукупності свідчать про те, що зіткнення «Tesla» з MAN TGS відбулося внаслідок зіткнення«Volkswagen» та «Tesla».

Відтак, висновки Верховного Суду у справі 641/2795/16-ц не можуть бути застосованими до даної справи, оскільки дії ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та їхній вплив на пошкодження транспортних засобів встановлено та проаналізовано у справах про адміністративні правопорушення № 372/5977/23 та №372/5974/23.

Вина ОСОБА_2 встановлена та відповідачем не спростована, а тому на неї накладається обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з відшкодуванням позивачу матеріальної шкоди пов`язаної з втратою товарної вартості автомобіля, відповідачем не наведено належного обґрунтування безпідставності такого відшкодування, а лише викладено перелік пунктів Методики товарознавчої експертизи у апеляційній скарзі. З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє такі доводи.

Ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду відповідачем не надано висновку експерта, яким би було спростовано розмір шкоди визначений Звітом № 4264 про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ Tesla Model 3 д.н.з. НОМЕР_2 складає 886269,92 грн., а також втрата товарної вартості 52975,71 грн

Загальна сума матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ Tesla Model 3 д.н.з. НОМЕР_2 станом на 27.11.2023 року складає 939245,63 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування має визначатись пропорційно , з огляду на наявність вини іншого водія є безпідставні з огляду на вищенаведені мотиви та встановлення в справі про адміністративне правопорушення винуватості лише відповідача.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача моральної шкоди.

ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).

Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)).

Враховуючи факт завдання значної шкоди транспортному засобу позивача по справі, а також у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, позивач зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу. Суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та зменшення розміру моральної шкоди.

Колегія судів погоджується із судом першої інстанції в тому, що визначений ним розмір відшкодування є розумним, виваженим і справедливим, відповідає обсягу душевних, фізичних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань, яких зазнав позивач.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам заподіяння позивачу моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки судом вірно було встановлено, що саме з вини відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, що потягло зміну звичного укладу його життя, втрату душевної рівноваги, а тому відповідач повинен відшкодовувати завдану моральну шкоду в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 49, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

При подачі позову позивачем заявлено розмір витрат на правову допомогу у сумі 37000,00 грн.

На підтвердження витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, представником позивача подано: копію акту приймання-передачі наданих послуг №3 за Договором про надання професійної правничої допомоги адвоката №78 від 27.11.2024, в якому зазначено найменування робіт та вартість послуг, а саме: підготовка та подання позовної заяви - 12000,00 грн., участь у судовому засіданні 16.08.2024 року - 4000,00 грн., участь у судовому засіданні 04.10.2024 року - 3000,00 грн., участь у судовому засіданні 21.10.2024 року - 3000,00 грн., участь у судовому засіданні 20.01.2025 року - 3000,00 грн., на загальну суму 25000,00 гр.; та копії рахунків на оплату №250424 від 25.04.2024, №160824 від 16.08.2024, №041024 від 04.10.2024, №211024 від 21.10.2024, 200125 від 20.01.2025, та копії платіжних інструкцій.

Суд першої інстанції встановив, що лише витрати у розмірі 25 000,00 грн документально підтверджені позивачем і, враховуючи частково задоволений позов, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідачки на користь позивача частину понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги у загальному розмірі 24 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16 (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови у справах №922/445/19, №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19).

Крім того, у справі №755/9215/15-ц Велика Палата також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву представником відповідача надані свої заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а саме зазначено, що стороною позивача не доведено надання послуг адвокатом, проте конкретних доводів щодо неспівмірності витрат такі заперечення не містили. Відтак, заперечення сторони відповідача, які складались лише з загальних посилань на не згоду з відшкодуванням витрат на правничу допомогу, без належного обґрунтування зазначених доводів не давали процесуальної можливості районному суду зменшувати такі витрати через їх неспівмірність, яку в районному суді не довів відповідач.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що додаткове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу в частині оскарження додаткового рішення слід залишити без задоволення.

Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - Солдаткін О.С. , просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, керується вище-наведеними нормами права, якими врегульований порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат, стороною позивача надано копію таких документів:; Акт приймання-передачі наданих послуг від 12 березня 2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 78 від 27 листопада 2024 року, відповідно до якого адвокат надав наступні послуги: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_13 на рішення та додаткове рішення; рахунок на оплату № 120325 в розмірі 6 000 грн за надання правничої допомоги; платіжна інструкція про сплату 6 00 грн адвокату; Ордер на надання правничої допомоги.

Крім того в матеріалах справи наявна копія договору № 78 від 27 листопада 2024 року, укладеного між адвокатом Солдаткіним О.С. та ОСОБА_3 .

Відтак апеляційний суд констатує понесення витрат позивачем у суді апеляційної інстанції.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, представнику відповідача відзив на апеляційну скаргу з додатками доставлено до електронного кабінету ЄСІТС 13 березня 2025 року. Однак заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу в апеляційному суді сторона відповідача не подавала.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу, визначені ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн, який на переконання суду відповідає критерію реальності, необхідності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 367, 374, 375, 381-384, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Воропая Руслана Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської областівід 20 січня 2025року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 6 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 травня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді В.В. Соколова

Л.П. Сушко