справа № 208/9534/13-ц
провадження № 6/208/1957/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Кузнєцової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Грищенко О. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

До Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про відстрочку виконання рішення суду.

Заява обґрунтована тим, що 01.09.2015 року рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2013 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі частини із всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини.

Згідно постанови начальника відділу державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2014 року на примусове виконання направлений виконавчий лист №208/9534/13, виданий 11.03.2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини із всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини.

Згідно постанови старшого державного виконавця Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.03.2018 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .

З 2014 року кошти, які стягувалися з боржника ОСОБА_1 щомісяця у виконавчому провадженні від 11.06.2014 року, не спрямовувалися на утримання дитини заявника ОСОБА_3 . З того часу, дитина кошти не отримувала взагалі і не отримує на теперішній час, оскільки з 2014 року стягувач ОСОБА_2 виїхала в РФ, та як у 2014 році, так і на даний час місцезнаходження колишньої дружини та сина заявнику не відоме.

На даний час заявник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді сержанта із матеріального забезпечення артилерійської батареї штурмового батальйону, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресії російської федерації проти України.

Згідно довідки державного виконавця, станом на 28.02.2025 року заборгованість із сплати аліментів відсутня.

Заявник звернувся до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який є правонаступником Петриківського районного управління юстиції, із заявою про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, але йому було відмовлено та роз`яснено право звернутися до суду з вимогою про відстрочення виконання рішення суду.

Отже, оскільки виконання рішення залежить від бажання на стягнення аліментних платежів стягувачем ОСОБА_2 , місце проживання якої на теперішній час не відоме. Аліментні платежі на утримання сина стягувач не отримує, а тому зазначене вказує на наявність обставин, що роблять неможливим виконання рішення суду на теперішній час та у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом положень ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити виконання рішення, а відповідно до ч. 3 цієї статті підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Заявник просить суд відстрочити виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини на один рік.

Ухвалою суду від 09.05.2025 року заяву прийнято до провадження та призначено судове засідання на 15.05.2025 року та відкладено на 28.05.2025 року через неявку заявника.

Заявник ОСОБА_1 надіслав на адресу суду заяву з проханням провести розгляд заяви без його участі, враховуючи його зайнятість на військовій службі та винести рішення на підставі наданих доказів, задовольнивши його вимогу.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що учасники справи повідомлені належним чином, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Частинами 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2013 року з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі частини із всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини.

Рішення набрало законної сили та направлено на виконання до Петриківського районного управління юстиції.

Постановою начальника відділу державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції 11.06.2014 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №208/9534/13, виданого 11.03.2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини із всіх видів заробітку.

Згідно довідки старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість станом на 28.02.2025 року відсутня заборгованість із сплати аліментів на користь ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації про України, ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16.03.2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 13).

Стягувач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхали до російської федерації у 2014 році і до цього часу їх місцезнаходження не відоме боржнику. Аліментні платежі стягувач на користь дитини боржника не отримує.

Листом старшого державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.10.2024 року №147329 боржника ОСОБА_1 на його звернення з вимогою про зупинення виконавчого провадження повідомлено, що відповідно до п. 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення).

Водночас повідомлено, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону передбачено, що підставою для зупинення вчинення виконавчих дій є також надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочення виконання рішення.

Відтак, згідно із ч. 1 ст. 33 Закону за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, що розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення. Рішення про розстрочення виконується у частині та у строки, установлені цим рішенням (а.с. 10).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заява боржника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відповідно до ч. 1ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження».

Європейський Суд з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» за заявою № 40450/04 від 15 жовтня 2009 року наголосив, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

Суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 33 Закону "Про виконавче провадження" за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, що розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення. Рішення про розстрочення виконується у частині та у строки, установлені цим рішенням.

Таким чином, суд вважає вимогу заявника ОСОБА_1 про надання відстрочки строком на один рік такою, що підлягає задоволенню, оскільки стягувач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхали до російської федерації у 2014 році і до цього часу їх місцезнаходження не відоме боржнику. Аліментні платежі стягувач на користь дитини боржника не отримує, що вказує на відсутність зацікавленості стягувача в отриманні аліментних платежів на користь неповнолітньої дитини.

Суд враховує, що боржником є ОСОБА_1 , який з 24.02.2022 року по 05.03.2023 року, з 16.03.2023 року по 02.07.2024 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а стягувач ОСОБА_2 виїхала до російської федерації в 2014 році разом з неповнолітнім сином боржника і на теперішній час її місцезнаходження боржнику не відоме, а тому суд погоджується з тим, що виконання рішення суду є на даний час неможливим і є підстави для його відстрочення на строк не більше ніж на один рік.

Частина 7 статті 435 ЦПК України передбачає, що про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 18, 260, 261, 354, 355, 435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду - задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.12.2013 року у справі №208/9534/13 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини, строком на один рік

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А. С. Кузнєцова