ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 628/2981/21 Номер провадження 22-ц/814/25/25Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Бикової Ольги Юріївни на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 р. позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 , вказавши наступне.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 12.04.2007 року уклали кредитний договір № НАН2АV14350067, за яким АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 78666,10 грн. на термін 11.04.2012 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, а відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим 19.03.2015 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» задоволено, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 4119, 84 грн., нараховану станом на 04.03.2015 року. Оскільки, з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана в рішенні Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 року, тобто за період з 12.04.2007 року по 04.03.2015 року , то за період після подання позовної заяви від 19.03.2015 року до фактичної дати виконання рішення суду відповідно до постанови ВДВС від 30.01.2020 року за період з 20.03.2015 року по 30.01.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 48462, 45 грн., яка складається з 40488,95 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 7973,50 грн. 3% річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідача. Добровільно заборгованість відповідачем не погашається, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2022 року Позов Акціонерноготовариства комерційногобанку «ПРИВАТБАНК`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором НАН2АV14350067 від 12 квітня 2007 року у розмірі 6007, 97 грн. (шість тисяч сім гривень 97 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В іншій частині позові вимоги залишено без задоволення.

В апеляційному порядку рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що судом порушено норми матеріального та процесуального права не звернув уваги на повторне збільшення наявної заборгованості , та проігнорував порушення принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами з боку позивача а також повно та всебічно не дослідив матеріали справи.

Зазначає, що судом розглянуто позов про стягнення заборгованості за кредитним договором , але спірні правовідносини перебувають поза межами кредитного договору. Також вказує, що судом допущене неправильне взаємовиключне одночасне застосування ст.625 та ст.1048 ЦК України.

Відповідач в повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог та просить скасувати рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2022 року , постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.06.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»: 486650,23 грн. за кредитним договором №HAH2AV14350067 від 12.04.2007 року; судовий збір в сумі 3654,00 грн. та судові витрати, пов`язані за розміщення оголошення в пресі в розмірі 272,70 грн.. (справа №628/941/15-ц).

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 року вказане рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.06.2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»: 4119,84 грн., з яких: 2120,14 грн. тіло кредиту; 1868,68 грн. відсотки; 131,02 комісія, 58,30 грн. судового збору та 10000 грн. за надання правничої допомоги.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2020 року ВП 60952324 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 628/941/15-ц, виданого 06.12.2019 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором 4119,84 та судового збору 58,30 грн., разом 4178,14 грн. закінчено.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

За змістом правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591 цс 18), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79 гс 19) вказувала про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254 цс 19) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що аналіз змісту норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Оскільки рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2015 року у справі № 628/941/15-ц з урахуванням змін, внесених постановою Харківського апеляційного від 16 січня 2019 року, заборгованість за кредитним договором визначена у повному обсязі 4119,84 грн, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154 цс 18) та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 760/13528/20 (провадження № 61-7326 св 22), від 20 вересня 2023 року у справі № 462/5025/20 (провадження № 61-11608 св 22).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши докази, подані сторонами, приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано до 30.01.2020, кредитну заборгованості стягнуту рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 08 червня 2015 року у справі № 628/941/15-ц з урахуванням змін, внесених постановою Харківського апеляційного від 16 січня 2019 року, не повернуто АТ КБ «Приватбанк» , унаслідок чого з нього на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України стягнуто 3 проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційні втрати, розмір яких відповідає положенням закону.

Посилання апелянта на здійснення позивачем невірних розрахунків при зверненні із позов та зловживання процесуальними правами , за умови надання позивачем достатніх доказів на підтвердження існування заборгованості ОСОБА_1 , не звільняє відповідача від обов`язку належно виконувати своє зобов`язання перед кредитором. Та варто зазначити , що розгляд справи й виникнення спірних правовідносин між сторонами зумовлено не розрахунками кредитора, а порушенням свого обов`язку із виконання зобов`язання з повернення заборгованості саме зі сторони ОСОБА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо невірного обрахунку 3% річних та інфляційних витрат судом першої інстанції . У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України.Крім того, правовий аналіз норм ст.ст.526,599,611,625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Таким чином, у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором № НАН2АV14350067 від 12.04.2007 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області була стягнута судом станом на червень 2015 року, а заочне рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року виконано в повному обсязі лише 30 січня 2020 року, позивачем АТ КБ«ПриватБанк» за період прострочення виконання рішення суду нараховано заборгованість на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати .

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у гривні, і це рішення суду відповідач виконав 30 січня 2020 року, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих на суму боргу, вказану в судовому рішенні, за період з 30.01.2017 року до 30.01.2020 року.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо частковго задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Бикової Ольги Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов