РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 199/7696/24

№ 2/183/1762/25

30 травня 2025 року м.Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С., про встановлення факту місця відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням позовної заяви в новій редакції від 23.05.2023, просила встановити факт того, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Позивачка звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру у місті Києві, частину квартири у м.Стаханов, частину житлового будинку у м.Кіровськ, а також недоотримані пенсійні виплати. Постановою нотаріуса від 17.07.2024 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю відомостей про місце відкриття спадщини та роз`яснено право звернутися до суду. Установити у позасудовому порядку місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 неможливо, оскільки спадкодавець був зареєстрований за місцем свого проживання на тимчасово окупованій території у м.Стаханов Луганської області. Тому позивачка з метою реалізації своїх спадкових прав змушена звертатися до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 04.11.2024 провадження у справі відкрито, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.02.2025 витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи.

25.03.2025 представником позивачки адвокатом Оверченко О.А. подано клопотання про заміну неналежного відповідача державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєву Н.С. на належного ОСОБА_2 та позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою суду від 23.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Оверченко О.А. підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Третя особа подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Від імені відповідача ОСОБА_2 позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про розгляд справи без участі відповідача та визнання позовних вимог, яка не може бути взята судом до уваги. Так, позивачкою подано довіреність на право представляти інтереси відповідача (а.с.126 т.1), оскільки у даній категорії справ представником сторони може бути виключно адвокат в силу положень ст.ст.60,62 ЦПК України.

У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Стаханов Луганської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.01.2024 (а.с.12 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 . Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №50/2024 (номер у спадковому реєстрі 71903653) (а.с.178-204 т.1). Із заявами про прийняття спадщини звернулися донька померлого ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори від 17.07.2024 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нотаріус не має можливості встановити коло спадкоємців та склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . У постанові зазначено, що у зв`язку з тим, що відомості про місце реєстрації ОСОБА_3 відсутні, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у зв`язку з тимчасовою окупацією Алчевського району Луганської області, а тому у нотаріуса відсутні можливості встановити місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які належним чином прийняли вищезазначену спадщину.

Крім того, у постанові нотаріуса зазначено, що право власності на спадкове майно, у тому числі частину квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 не зареєстровано, відсутні відомості у Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, що в свою чергу унеможливлює встановлення складу спадкового майна.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Частина перша статті 1221 ЦК України визначає місце відкриття спадщини, а саме, що місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місце надходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 2 ст. 1221 ЦК України).

У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, факт місця відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили (п.1.14 глави 10 Порядку).

Відповідно до ст.1269, ст.1270 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину за законом чи за заповітом, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини до 6 місяців з дня смерті спадкодавця.

Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом. Цей перелік не є вичерпним, і в ч. 2 ст. 256 ЦК зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів,яка,у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Згідно із статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29 та ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

За правилами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили (п.1.14 глава 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Судом установлено, що постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено про неможливість встановити склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що право власності спадкодавця не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відтак, у даній справі встановлення місця відкриття спадщини є неефективним способом захисту прав з огляду на те, що задоволення цієї позовної вимоги не призведе до реалізації спадкових прав позивачки, оскільки це не єдина підстава відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У даному випадку ефективним способом захисту є позов про визнання права власності, а такі вимоги позивачем заявлені не були. При розгляді справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення належності спірного майна до складу спадщини є передусім питаннями доведення відповідних обставин, які суд вирішує на підставі заявлених позивачем вимог та поданих доказів.

Обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за відмови у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього ж.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ;

третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Н.С.; місцезнаходження за адресою: 49023, м.Дніпро, вул.Радистів,8.

Повне судове рішення складено і підписано 30 травня 2025 року .

Суддя Оладенко О.С.