справа № 209/1048/24
№ провадження 2-др/208/4/25
04 квітня 2025 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Шабельника Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О. про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 209/1048/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-
В провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.03.2025 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, відмовлено.

17.03.2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Машошина А.О. звернулась з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 209/1048/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди через електронний суд.

Дана заява зареєстрована 17.03.2025 року та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 року передана на розгляд судді Похвалітій С.М..

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, день і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошина А.О. надала суду заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник позивача Юрочкін Ю.В. надав заперечення відповідно до якого просить відмовити у задоволенні заяви.

Згідно до вимог ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали заяви, судом встановлено наступне.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.03.2025 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклав договір з адвокатом Машошиною А.О. про надання правової допомоги адвокатом.

Згідно положень п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч.3 ст.270 ЦПК України).

За правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу з додатками на її обґрунтування подана до суду в межах визначеного строку.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою-третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладає обов`язок доведення не співмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 14.03.2024 р. між адвокатом Машошиною А. О. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги адвокатом та додаткова угода №01 до Договору про надання юридичної допомоги адвокатом від 15.03.2024 року.

До заяви про стягнення правничої допомоги надано, договірпро надання правової допомоги адвокатом та додаткова угода №01 до Договору про надання юридичної допомоги адвокатом від 15.03.2024 року, акт приймання-передачі № 1 від 12.03.2025 р. та підтвердження оплати за договором, а саме: квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 на суму 2000,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордеру № 2 на суму 2000,00 грн. платіжна інструкція № ПН 4683 на суму 7000,00 грн., платіжна інструкція № ПН 8013 на суму 1500,00 грн. платіжна інструкція № ПН1673 на суму 1500,00 грн.

Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є значно завищеним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, зроблено висновок, про те, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Суд не може на власний розсуд зменшити судові витрати без клопотання іншої сторони.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд, з урахуванням наведеного вище та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витратна професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 14 000 грн. є завищеним. При цьому суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, що буде відповідати критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

Такий висновок повністю узгоджується із правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, 21 листопада 2022 року у справі № 463/6544/20 та від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що надані докази про понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді в розмірі 7 000 грн є достатніми, допустимими та достовірними.

На підставі наведеного вище суд приходить до висновку про те, що заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О. підлягає частковому задоволенню з ухваленням у справі додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, пов`язані з розглядом справи в суді, в розмірі 7 000 гривень.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О. про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу у цивільній справі № 209/1048/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про надання послуг та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині заяви, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Похваліта С. М.