Справа № 489/4258/25
Номер провадження 6/489/129/25
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва подання Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи

встановив

В травні 2025 року представник заявника звернувся до суду з вказаним поданням, в якому просив суд надати дозвіл надати дозвіл державному виконавцю на примусове проникнення до житла боржника за адресою: проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 . В обгрунтування подання зазначає, що Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження № 51179443 з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/489/45/2015 від 11.03.2016 року виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про конфіскувати у ОСОБА_1 1/5 частину майна, яке належить йому на праві особистої власності.. 20.05.2016 року державним виконавцем Кшевінською І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови за вих. № 21921 від 23.05.2016 року направлено сторонам виконавчого провадження. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано 3/10 частки двокімнатної квартири на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 . 29.10.2024 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 та встановлено, що боржник звільнився з місць позбавлення волі та фактично мешкає за вказаною адресою, про що складено відповідний акт. Державним виконавцем неодноразово направлялися вимоги про надання безперешкодного доступу для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна що підлягає конфіскації за рішенням суду. Також державним виконавцем неодноразово здійснювалися виходи за адресою місцезнаходження майна, за результатами виходу, провести виконавчі дії не було можливо, у зв`язку з тим, що двері квартири були зачинені, про що складалися акти державного виконавця.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

На виконанні у Інгульського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 51179443 з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/489/45/2015 від 11.03.2016 року виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про конфіскацію у ОСОБА_1 1/5 частини майна, яке належить йому на праві особистої власності.

20.05.2016 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання вказаного виконавчого листа та надіслано ОСОБА_1 для відома за адресою реєстрації.

Відповідно до Інформаційної довідки №59587286 від 21.05.2016 ОСОБА_1 на праві власності належить дві кімнати у квартирі спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 20.05.2016 винесено постанову про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП №51179443.

18.08.2016 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця надати 02.09.2016 безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна належного ОСОБА_1 на праві власності.

05.09.2016 на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця надати 29.09.2016 безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна належного ОСОБА_1 на праві власності.

29.10.2024 року державним виконавцем направлено вимогу за адресою АДРЕСА_1 ., 12.11.2024 року надати безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна що підлягає конфіскації за рішенням суду.

12.11.2024 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, за результатами виходу, провести виконавчі дії не було можливо, у зв`язку з тим, що двері квартири були зачинені, про що складено акт державного виконавця.

13.12.2024 року державним виконавцем направлено вимогу за адресою АДРЕСА_1 ., 03.01.2025 року надати безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна що підлягає конфіскації за рішенням суду.

03.01.2025 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, за результатами виходу, провести виконавчі дії не було можливо, у зв`язку з тим, що двері квартири були зачинені, про що складено акт державного виконавця.

Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 29.04.2025 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

25.03.2025 року державним виконавцем направлено вимогу за адресою АДРЕСА_1 .року надати безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна що підлягає конфіскації за рішенням суду. До вимоги додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

10.04.2025 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, за результатами виходу, провести виконавчі дії не було можливо, у зв`язку з тим, що двері квартири були зачинені, про що складено акт державного виконавця.

15.05.2025 року виконавцем направлено вимогу за адресою АДРЕСА_1 . надати безперешкодний доступ для проведення виконавчих дій щодо опису та арешту майна що підлягає конфіскації за рішенням суду. До вимоги додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

26.05.2025 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження майна, за результатами виходу, провести виконавчі дії не було можливо, у зв`язку з тим, що двері квартири були зачинені, про що складено акт державного виконавця.

Відповідь на запит №: 270987050 від 26.05.2025 17:30 до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи Параметри запиту: Тип запиту: Наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи Код типу боржника: 3 - фізична особа - підприємець Податковий номер / серія (за наявності) та номер паспорта боржника: НОМЕР_1 Результат обробки запиту: 1 - боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України« Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Подібний висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина перша статті 439 ЦПК України).

Таким чином вирішення питання про примусове проникнення до житла віднесено до компетенції суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Матеріали подання містять докази, які підтверджують, що за боржником зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно, до якого державний виконавець просить надати дозвіл на проникнення.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до свого житла чи умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Крім цього, вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Однак, державним виконавцем у даній справі до подання не надано жодного доказу того, що боржник отримав хоча б один виклик до державного виконавця чи відмовився від його отримання, тобто не доведено існування підстав для подальшого обмеження прав боржника у спосіб забезпечення примусового проникнення державного виконавця до житла. Листи, які були надіслані ОСОБА_1 не містять підтверджень, що такі були дійсно врученні боржнику. Як слідує з матеріалів, доданих державним виконавцем до подання, трекінги поштових відправлень боржнику вказують на те, що вимоги державного виконавця не були отримані ОСОБА_1 , а поверталися на адресу Інгульського ВДВС за закінченням терміну зберігання та невдалою спробою вручення.

З урахуванням того, що державний виконавець не надав суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, беручи до уваги той факт, що відсутні відомості про отримання боржником листів державного виконавця про необхідність прибути за вимогою державного виконавця, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки у цьому конкретному випадку такий виключний засіб забезпечення примусового виконання судового рішення не є виправданим.

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

ухвалив

В задоволенні подання Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 29.05.2025.

Суддя В. В. Кокорєв