КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/2855/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбачова Ю.В.
Провадження № 22-ц/824/1558/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Мендрика Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У липні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», позивач, банк) звернулося до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованістьза кредитним договором в розмірі 44 185,72 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 481,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03 січня 2013 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 03 січня 2013 року.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування яким вона отримала кредитну картку, розмір кредитного ліміту якої у подальшому збільшився до 26 000,00 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у ОСОБА_1 станом на 28 червня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 44 185,72 грн, у тому числі: 35 738,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8 447,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 03 січня 2013 року станом на 28 червня 2022 року у розмірі 44 185,72 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 20 червня 2024 року адвокат Мендрик Д.О. представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

На обґрунтування апеляційних вимог адвокат в інтересах відповідачки зазначив, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять належних доказів фактичної видачі кредиту відповідачу, а з наданого суду розрахунку заборгованості неможливо встановити коли відповідачу був наданий кредит, у якому розмірі, які операції здійснювалися за допомогою платіжної картки. Оскільки позивачем не була надана виписка за рахунком, відкритим на ім`я відповідача, це позбавляє можливості суд належним чином перевірити видачу банком відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитним коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості.

Виписка про рух коштів за карткою була наявна у позивача на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, однак не була додана позивачем до позовної заяви. Жодні докази, що вказують на поважність причин неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі анкети-заяви та наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає банк. Так, анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Вказана анкета не містить даних про розмір кредитних коштів. У позовні заяві ці дані також не зазначені, оскільки замість суми виданих коштів у позові зазначено некоректні відомості, що не може вважатися цифровим значенням будь-якої суми.

Розрахунок заборгованості, на який посилається банк, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Доказів того, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме їх мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, банком не надано. Відсутні також докази того, що витяг із умов було підписано електронним цифровим підписом відповідача.

Банком не було надано доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки, відкриття на її ім`я рахунку, доказів зарахування кредитних коштів, а також обґрунтування розміру заборгованості відповідачки за тілом кредиту у розмірі 37 163,34 грн. Наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

З описової частини позовної заяви та з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що банк нараховував відповідачу неустойку у виді штрафів та пені, при цьому в підсумку загальний залишок заборгованості за відсотками, пенею та комісією відсутні, проте наявна заборгованість за тілом кредиту, первісний розмір якого не вказаний ні в позові, ані в додатках до нього.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

9 жовтня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З огляду на частину 1 статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що 03 січня 2013 року відповідачка звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 03 січня 2013 року, згідно з умовами якої отримала початковий кредитний ліміт на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до підписаної заяви та відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Заявою відповідача підтверджується факт її ознайомлення з умовами кредитування.

У подальшому кредитний ліміт збільшився до 26 000,00 грн.

З огляду на пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, банк змінював кредитний ліміт.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Згідно з пунктом 1.6.1, 1.6.2 договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку.

Відповідно до пункту 1.2.5 відповідач зобов`язалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом, процентами за його використання, сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, у відповідачки станом на 28 червня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 44 185,72 грн, у тому числі: 35 738,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 8 447,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно з статтею 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 03 січня 2013 року. Заборгованість відповідачкою не погашена.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, проте на порушення вимог чинного законодавства та умов договору, відповідачка належним чином своїх зобов`язань не виконувала.

Суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які є обов`язковими для виконання сторонами.

При цьому суд також враховував, що відповідачка не надала доказів погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором від 03 січня 2013 року в добровільному порядку не повідомила, як і про наявність підстав для звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на статтю 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

З огляду на статтю 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Відповідно до статті 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок розірвання договору.

Згідно із частинами 1-2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 8 447,72 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Так, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 03 січня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відсутня інформація, яка кредитна картка буде отримана відповідачем та обслуговуватися банком.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала відповідачка), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення нарахованих банком відсотків та погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також суд першої інстанції дійшов не врахував, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 січня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (13 січня 2013 року) до моменту звернення до суду із цим позовом (27 липня 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні статті 634 ЦПК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції не врахував, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, а Умови та правила надання банківських послуг і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 03 січня 2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 35 738,00 грн, проте помилково стягнув заборгованість за простроченими нарахованими відсотками у розмірі 8 447,72 грн.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, за ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованостіза простроченими відсотками та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат з ухваленням нового рішення про відмову у позові в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких підстав з урахуванням частково задоволення позову з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1984,80 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мендрика Дмитра Олександровича представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 вересня 2023 року скасувати в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) 1984,80 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана