Справа №949/883/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Тарасюк А.М.,

при секретарі судових засідань Пінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» вернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 в розмірі 11892 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 2422 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 25.07.2024 укладено Кредитний договір (оферти) №24.07.2024-100002927.

Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 25.07.2024, строком на 98 днів.

Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1. Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5457-08хх-хххх-8364.

Відповідно до п. 6.1. Договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця.

Відповідно до Договору від 25.07.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 98 дні, які того ж дня отримано останнім.

Згідно п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця.

Відповідач 25.07.2024 електронним цифровим підписом підписала пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримання на свій рахунок кошти у розмірі 4000 грн., а отже акцептовано умови Договору.

Відповідачем, під час укладення кредитного договору, пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку.

Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.

У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 11.04.2025, утворилась заборгованість у розмірі 11892,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1400,00 грн., по процентам в розмірі 8292,00 грн., комісії 600,00 грн., неустойки 2000,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

У своєму позові представник позивача просить розгляд справи здійснювати без їхнього представника та у випадку неявки відповідача ухвалити заочне рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі через те, що він перебуває на службі в Збройних Силах України. Позовні вимоги не визнає повністю.

При цьому, у встановлені строки, відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач зазначає, що звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, в більшості випадків, фінансові установи зловживають своїм правом вимоги сплати пені за користування коштами, суттєво збільшуючи її розмір.

Зважаючи на безпосереднє поширення Закону України «Про захист прав споживачів» на відносини про стягнення заборгованості за мікропозикою, у боржника є можливість визнати положення договору (якими передбачена відповідальність за порушення зобов`язань, тобто пеня та штрафи) недійсними.

Вимога про нарахування та сплату неустойки не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Він по даний час перебуває в статусі діючого військовослужбовця (мобілізований з 02 березня 2022 року), неодноразово отримав поранення під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, перебуваючи безпосередньо в зоні бойових дій, здійснюючи заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.

Посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» відповідач зазначає, що йому, як військовослужбовцю, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не повинні нараховуватися.

Також зазначає про сплату ним коштів по кредитному договору №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 в розмірі 4000,00 грн. та підтверджує це платіжною інструкцією ПриватБанку від 25.04.2025 №0.0..1.

На жаль, через те що я весь час перебував у зоні бойових дій, де часто відсутній мобільний зв`язок, не мав можливості вчасно перерахувати отримані від кредитора 4000,00 грн. та повідомити його про цю обставину.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що 15.03.202 Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ТХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новим пунктом 18 згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими, договорами, піддягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

До відзиву відповідач надав документи, які підтверджують його статус військовослужбовця.

Тому, зважаючи на наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив, де зазначає наступне.

У першу чергу, суд звертає увагу на той факт, що представником позивача Павленком Д.О. у відзиві надано заперечення та роз`яснення з приводу тих обставин, які відповідачем не оспорюються, а саме: з приводу форми договору, його підписання та ідентифікації, щодо розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, щодо видачі кредитних коштів та щодо комісії за кредитним договором.

Суд вважає за необхідне звернути увагу представника позивача на те, що у відзиві відповідач не заперечує факту укладення договору та отримання грошових коштів.

Що стосується проходження відповідачем військової служби та часткового погашення заборгованості, на що звернув увагу відповідач у відзиві, представник позивача вказує, що позивач погоджується з вказаними фактами.

При цьому вказує, що дії відповідача із часткової сплати боргу 25.04.2025 року у сумі 4000 грн. є лише підтвердженням визнання відповідачем наявності боргу.

Посилається на те, що НБ України надав лист №2404-5 від 29.04.2024 з роз`ясненнями щодо надання роз`яснень щодо практичних аспектів застосування п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", де наголосив, що відповідна пільга має надаватися на підставі визначеного переліку документів.

Зауважує, що відповідач до укладення Кредитного договору №24.07.2024-100002927 до позивача не звертався з повідомленням про його статус військовослужбовця. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

При цьому вказує, що зобов`язання за кредитним договором є частково виконаним відповідачем, а саме: у частині сплати частини тіла кредиту, частини процентів та комісії за Кредитним договором, однак після відкриття провадження у справі.

Відтак, позивач звернувся до суду для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, без врахування здійснених після відкриття провадження відповідачем оплат. Сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок погашення заборгованості не є предметом даного судового розгляду, доказів оскарження дій позивача, відповідач не надав, із позовною заявою щодо визнання положень кредитного договору недійсними до суду не звертався.

Враховуючи наведені у відповіді на відзив аргументи, представник позивача просить позовні вимоги задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як визначено ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 24.07.2024 електронним підписом позичальника - одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е185 підписано Пропозицію ТОВ "Споживчий центр" про укладення кредитного договору (оферту) (а.с. 10-13) та Заявку, яка є невід`ємною частиною Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с.13-14).

Згідно наявної у матеріалах справи відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с.14-15) підтверджено укладення електронного договору між ТОВ "Споживчий центр" та позичальником ОСОБА_1 .

Відповідно до умов Договору, відповідачу надано кредит у розмірі 4000,00 грн. строком на 98 днів з датою повернення кредиту 30.10.2024.

Так, згідно п. 3.1. Договору, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію.

Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5457-08ХХ-ХХХХ-8364.

Згідно п. 4.3. Договору, днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця.

Відповідно до п. 6.1. Договору, Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Як зазначено у п. 6.7 Договору, позичальник цим підтверджує, що він уклав цей Договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, та має здатність виконувати його умови. Він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови Договору, свої права та обов`язки за Договором і погоджується з ними.

Згідно п. 10.1. Договору, цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця.

Зі змісту п. 14.2 Договору, такий підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Отже, ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі та перерахував відповідачу кошти, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №4-0704 від 07.04.2025 (а.с.16).

Проте, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує.

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України, а також спеціальними нормами Закону України "Про електронну комерцію".

Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.

Усі зазначені документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно із ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зі змісту ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Таким чином, ТОВ "Споживчий центр" надало належні і допустимі докази укладення з відповідачем ОСОБА_1 . Кредитного договору №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4000,00 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до наданої довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 становить 11892,00 грн., що складається з:4000,00 грн. - основний борг, 5292,00 грн. - проценти, 600,00 - комісія, 2000,00 грн. - пеня. Проценти по кредиту нараховані за період за період з 25.07.2024 по 30.10.2024 (а.с.8).

Відтак, позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом стягнення з боржника - відповідача ОСОБА_1 заборгованості за укладеним ним Договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунках, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування виходячи із наступного.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Частиною 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про оборону України" та ст.ст. 1, 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

Вказаною вище статтею Закону України "Про оборону України" та ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Водночас із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введений воєнний стан, який також діє на даний час.

Так, статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Аналіз п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.

Таким чином, військовослужбовці, визначені п. 15 ст. 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом та звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Відповідно до роз`яснень Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", такі позичальники мають надати до Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 № 322/2/7142.

Отже, для припинення нарахування штрафних санкцій, пені, а також процентів за користування кредитом, відповідач зобов`язаний був звернутися до відділення відповідної фінансової установи, надати відповідні підтверджуючі документи для призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом і, як наслідок, отримати документ, що підтверджує призупинення нарахування штрафних санкцій за користування кредитом.

До того ж, в укладеному Договорі №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 у п. 6.2 визначено, що позичальник зобов`язаний письмово у вільній формі повідомити достовірну інформацію про те, що він є військовослужбовцем (якщо це відповідає дійсності) в момент укладення договору до моменту отримання суми кредиту.

Отже, з аналізу наданих відповідачем документів, які підтверджують його статус військовослужбовця, вбачається, що він перебуває на військовій службі з 02.03.2022 (а.с.34), а договір укладено 25.07.2024, тобто на момент укладення даного договору, відповідач уже був військовослужбовцем, проте всупереч умовам договору, не повідомив про це фінансову установу. При цьому, доказів протилежного суду не надано.

Зважаючи на наведене, у суду відсутні правові підстави для застосування положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Втім, суд критично відноситься до позиції позивача щодо неврахування суми погашення заборгованості відповідачем, оскільки така сплачена після відкриття провадження у справі та вважає за необхідне зменшити суму нарахованої позивачем заборгованості.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач отримав кредитні кошти та частково повернув отримані в кредит кошти, суд доходить переконання, що позов в необхідно задоволити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "Споживчий кредит" заборгованість за Договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 в розмірі 7892,00 грн. (11892 грн. (заявлена сума заборгованості) - 4000 грн. (сплачена відповідачем сума заборгованості).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн., про що свідчить платіжна інструкція №СЦ00010746 від 09.03.2025 (а.с.21).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково та врахуванням положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1607,60 грн. (7892 х 2422,40 : 11892, де 7892 грн. - заборгованість по кредитному договору, що підлягає стягненню, 2422,40 грн. - сума судового збору, 11892 грн. - загальна сума заборгованості).

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 509, 526, 530, 599, 612, 625, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1052, 1054 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 247, 265, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (МФО: 305299, р/р НОМЕР_1 ) заборгованість за Кредитним договором №24.07.2024-100002927 від 25.07.2024 в розмірі 7892,00 грн. (сім тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (МФО: 305299, р/р НОМЕР_1 ) понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1607,60 грн. (одна тисяча шістсот сім гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Дубровицький районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , .

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Тарасюк А.М.