ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/9108/24
Номер провадження 22-ц/818/1424/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді (судді-доповідача) Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року в складі судді Янцовської Т.М. по справі № 646/9108/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадовою або службовою особою,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх посадовою або службовою особою.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року його заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено, заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Він звернувся до Основ`янсько-Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання вищевказаної ухвали суду. Однак старший державний виконавець Кротінов В.І., розглянувши його заяву, 22 січня 2024 року повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, про що прийняв повідомлення від 22 січня 2024 року.

Не погодившись з таким повідомленням та діями державного виконавця він звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, проте ухвалою суду від 20 червня 2024 року закрито провадження у справі.

У подальшому він звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця, яку ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року задоволено частково та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротінова В.І. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова, виданої 19 грудня 2023 року, скасовано повідомлення старшого державного виконавця від 22 січня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вказав, що незаконно повернувши йому ухвалу та фактично відмовивши у її примусовому виконанні виконавець поставив під серйозну загрозу порушення його права власності на частку у квартирі. Така ситуація спричинила суттєві переживання, весь час він перебуває в стані стресу через постійну загрозу втрати належного йому майна. Порушений його звичний уклад життя, оскільки тепер він змушений неодноразово звертатися до адвоката та суду для відновлення справедливості. Крім того, така поведінка державного виконавця викликала у нього розчарування та зневіру у тому, що Державна виконавча служба України може сприяти захисту його законних прав та інтересів.

Вважав, що наведені обставини свідчать про заподіяння йому незаконними та неправомірними діями державного виконавця страждань, переживань, глибокого почуття несправедливості внаслідок тривалого, понад 6 місяців, невиконання ухвали суду про забезпечення позову, чим йому завдано моральної шкоди.

Просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними та незаконними діями старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротінова В.І. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова № 641/8110/23, виданої 19 грудня 2023 року, стягнути з відповідача судові витрати по справі, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

29 серпня 2024 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивовано тим, що стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди не допускається. Позивач не надав фактичного підтвердження завданої шкоди у встановленому законодавством порядку.

07 жовтня 2024 року Основ`янсько-Слобідським відділом ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вказав, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 73927332 з примусового виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року № 641/8110/23 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

07 серпня 2024 року начальником відділу винесено постанову про скасування процесуального документу - повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73927332.

03 вересня 2024 року складено акт про виконання виконавчого документа за участю боржника та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Отже, ухвала суду є фактично виконаною в ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 73927332. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність та розмір моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для відшкодування шкоди, а сам факт визнання ухвалою суду неправомірними дій старшого державного виконавця щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та шкодою.

На вказане судове рішення 20 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовну заяву в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року у справі № 641/8110/23 встановлено протиправність діяння державного виконавця у процесі виконання судового рішення про забезпечення позову, а саме визнано неправомірними дії щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу ухвали суду, отже наявні всі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог. Враховуючи тривалість вимушених змін у його житті, глибину душевних та особистих страждань, переживань, глибокого почуття несправедливості внаслідок тривалого (понад 6 місяців) невиконання ухвали про забезпечення позову за його заявою та з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, на його користь із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн. Посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 вересня 2021 року у справі № 554/10055/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 757/64086/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про поділ спільного майна подружжя вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частки об`єкту нерухомого майна квартири, загальною площею 40,8 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротіновим В.І. 22 січня 2024 року прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а саме ухвали суду № 641/8110/23, яку видав Комінтернівський районний суд м. Харкова 19 грудня 2023 року, про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки об`єкту нерухомого майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (а.с. 10-11).

Не погодившись з таким повідомленням та діями державного виконавця Ярмілець Д.В. 16 лютого 2024 року звернувся до Харківського окружного адміністративного суду, однак ухвалою суду від 20 червня 2024 року закрито провадження у справі та роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця, яку ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року задоволено частково та визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротінова В.І. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова № 641/8110/23, виданої 19 грудня 2023 року, скасовано повідомлення старшого державного виконавця від 22 січня 2024 року про повернення вказаного виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 13-15).

Ухвала суду набрала законної сили 02 серпня 2024 року (а.с. 12).

Постановою начальника Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07 серпня 2024 року скасовано документ - повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22 січня 2024 року по примусовому виконанню ухвали суду № 641/8110/23, яку видав Комінтернівський районний суд м. Харкова 19 грудня 2023 року (а.с. 84-85).

Постановою державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротінова В.І. від 07 серпня 2024 року відкрито виконавче провадження № 73927332 з примусового виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2023 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-87).

03 вересня 2024 року державним виконавцем у порядку статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» доведено до боржниці зміст резолютивної частини ухвали суду, про що складено акт (а.с. 88).

Постановою державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротінова В.І. від 03 вересня 2024 року виконавче провадження № 73927332 закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 89-90).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Нормами статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, у зазначеній справі суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66).

У частині 1 та пункті 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, за приписами частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина четверта статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник майновий спір про поділ майна подружжя, який перебуває на розгляді суду. У межах вказаної справи ухвалою суду від 19 грудня 2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії з відчуження 1/2 частки спірної квартири. Державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кротіновим В.І. 22 січня 2024 року прийнято повідомлення про повернення стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання виконавчого документу ухвали суду про забезпечення позову. Вказані дії та повідомлення державного виконавця оскаржені ОСОБА_1 спочатку шляхом звернення до суду у порядку адміністративного судочинства, а після закриття провадження у справі шляхом оскарження дій державного виконавця у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України. Ухвалою суду від 17 липня 2024 року дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу визнані неправомірними, а повідомлення про повернення виконавчого документа скасовано. Вказана ухвала набрала законної сили 02 серпня 2024 року, та вже 07 серпня 2024 року, тобто через три робочих дні, начальником Основ`янсько-Слобідського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, та того ж дня відкрито виконавче провадження № 73927332 з примусового виконання ухвали суду від 19 грудня 2023 року, яка фактично виконана 03 вересня 2024 року у порядку статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», після чого виконавче провадження № 73927332 закінчено.

Отже, ухвалу суду про забезпечення позову виконано, права ОСОБА_1 відновлені. Доказів того, що дії державного виконавця призвели до відчуження ОСОБА_2 спірного майна, порушення майнових прав позивача, вибуття предмету спору у справі про поділ майна подружжя з власності сторін тощо, матеріали справи не містять. При цьому, сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

До того ж, зважаючи на те, що ухвалою суду забезпечено позов шляхом заборони відчуження частки квартири, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора задля реєстрації відповідного обтяження нерухомого майна, забезпечивши таким чином захист своїх прав.

Посилання позивача на моральні страждання, стрес, порушення звичного способу життя не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

З урахуванням наведеного, а також підстав, з якими позивач пов`язував завдання йому моральних страждань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями державного виконавця, про які вказано у позові, та настанням шкоди.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що саме лише задоволення скарг на дії органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Сам по собі факт визнання незаконними дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документа, з урахуванням того, що ухвалу суду вже виконано, не свідчить про завдання позивачу шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Викладене відповідає висновкам, який дійшов Верховний Суд у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц, провадження № 61-11090св19, від 01 березня 2023 року у справі № 752/3839/22, провадження № 61-11057 св 22.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не враховано при вирішенні спору ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року, якою визнано неправомірними дії державного виконавця щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу та скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Доводи ОСОБА_1 щодо тривалого, понад шість місяців, невиконання ухвали суду про забезпечення позову, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що ОСОБА_1 помилково було оскаржено дії державного виконавця не у порядку цивільного судочинства, а до адміністративного суду, де його позов перебував на розгляді у період часу з 16 лютого 2024 року по 20 червня 2024 року. Після оскарження дій державного виконавця у передбаченому ЦПК України порядку виконавче провадження було відкрито через три робочих дні з дня набрання чинності відповідною ухвалою суду та закінчено належним виконанням менш ніж через місяць з дня відкриття. Крім того, у межах вказаного періоду позивач мав можливість повторно звернутись до органу державної виконавчої служби.

Посилання ОСОБА_1 на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 01 вересня 2021 року у справі № 554/10055/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 757/64086/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини, тож ці висновки не є релевантними у даній справі.

Отже, надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, та позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для перерозподілу судових витрат у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова