Справа № 450/2217/23 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3235/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Марко О. Р.,

з участю представника позивача адвоката Новосядло В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року (повний текст рішення складено 23 вересня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про витребування майна та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

в травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив витребувати в останніх на свою користь земельні ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що на підставі свідоцтва про право власності серії № НОМЕР_1 від 24.02.2014 він є власником земельної ділянки площею 2, 0 га, із кадастровим номером :04:000:0238, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 у справі № 450/3517/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області № ЛВ/:04:000/0000056 від 22.11.2013 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, пл. 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населених пунктів Пустомитівського району»; визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, пл. 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району, кадастровий номер :04:000:0238; визнано недійсним свідоцтво про право власності серії № НОМЕР_1 від 24.02.2014, видане Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2020 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 та постанова Львівського апеляційного суду від 12.08.2020 скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Однак, коли після прийняття рішення Верховним Судом у даній справі позивач звернувся в Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про повернення реєстрації земельної ділянки за ним, то отримав інформацію, що державним реєстратором скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0238, площею 2, 0 га, власником якої є ОСОБА_2 та в результаті поділу земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0238, площею 2, 0 га, утворені нові 22 земельні ділянки із новими кадастровими номерами та, відповідною, поділеною площею земельних ділянок. 21.03.2023 ОСОБА_2 звернувся до Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з проханням скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок, шляхом закриття Поземельної книги, які виникли внаслідок скасування та поділу його земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0238, площею 2, 0 га; поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку із кадастровим номером :04:000:0238, власником якої він є, шляхом поновлення запису в Поземельній книзі.

У відповідь на запит відділ № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надав інформацію, що земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0238, яка належала ОСОБА_2 , була поділена та в результаті її поділу утворились земельні ділянки з новими кадастровими номерами та власниками таких є відповідачі. У відповіді також вказано, що у 2019 році розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивача, кадастровий номер - :04:000:0238, розробник ПП «Рік», щодо якої позивач своєї згоди не давав та таку документацію не замовляв.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо права власності за позивачем даної земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0238 та/або іншої земельної ділянки (ділянок), які утворились в результаті поділу станом на момент подання позовної заяви - відсутні, відтак земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0238 незаконно вибула із володіння позивача та була поділена на замовлення відповідачів.

Відповідно до відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за утвореними новими 22 земельними ділянками в результаті поділу земельної ділянки позивача кадастровий номер :04:000:0238 право власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровані за відповідачами.

Поділ земельної ділянки позивача із утворенням нових 22 земельних ділянок та державна реєстрація права власності за відповідачами на вищезгадані новоутворені 22 земельні ділянки із новими кадастровими номерами відбулась після прийняття рішення Пустомитівським районним судом Львівської області від 08.08.2019, яке станом на момент реєстрації права власності за відповідачами не набрало ще законної сили. Належним відповідачем є Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області, яка є правонаступником Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. У зв`язку з цим змушений звертатись до суду за захистом своїх порушених та невизнаних прав. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. ОСОБА_2 з моменту реєстрації права власності на новоутворені земельні ділянки в результаті незаконного поділу його земельної ділянки, станом на момент подання даної позовної заяви позбавлений можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, а саме: земельними ділянками, які утворились в результаті поділу земельної ділянки із кадастровим номером :04:000:0238, пл. 2,0 га. У постанові Великої палати Верховного суду від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21) зроблено висновок про те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Подібні правові висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (провадження №14-376цс18) ,від 01.10.2019 у справі №922/2723/17, від 01.09.2020 у справі №233/3676/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц. Вказує, що згідно з практикою Верховного Суду належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Земельна ділянка, яка належала позивачу, незаконно, без відповідної правової підстави та волі на це позивача, вибула із його володіння та в подальшому поділена із присвоєнням нових кадастрових номерів на підставі скасованих рішень судів і незаконних рішень органу місцевого самоврядування новим володільцям, відповідачам по справі. На підставі викладеного просить витребувати на користь ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами : :04:000:0288, :04:000:0298, :04:000:0283, :04:000:0287, :04:000:0284, :04:000:0292, :04:000:0290, :04:000:0293, :04:000:0295, :04:000:0281, :04:000:0294, :04:000:0301, :04:000:0300, :04:000:0296, :04:000:0297, :04:000:0282, :04:000:0299, :04:000:0289, :04:000:0280, :04:000:0286, :04:000:0285, :04:000:0291.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано у Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0288, площею 0, 113 га.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0298, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0283 на користь ОСОБА_2 ;

Витребувано у Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0287, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано в ОСОБА_5 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0284, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області земельну ділянку, кадастровий номер -:04:000:0292, площею 0, 075 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_6 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0290, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_7 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0293, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано в ОСОБА_8 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0295, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_9 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0281, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_10 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0294, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_11 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0301, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_12 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0300, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_13 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0296, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_14 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0297, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_15 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0299, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0289, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_16 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0280, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_17 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0286, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_18 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0285, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_19 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0291, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Витребувано у ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 земельну ділянку, кадастровий номер - :04:000:0282, площею 0, 0906 га на користь ОСОБА_2 .

Стягнуто з Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на користь ОСОБА_2 з кожного по 56 грн 51 коп. судового збору.

Стягуто з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 на користь ОСОБА_2 з кожного по 357 грн 87 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , а також Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області, подавши окремі апеляційній скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржено рішення не враховано добросовісність набуття відповідачами спірних земельних ділянок, що виключає можливість їх витребування. Наведене призвело до порушення прав останніх, як законних власників таких земельних ділянок, на мирне володіння такими, гарантованого як нормами міжнародного, так і національного законодавства. Вказує також на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0238, яка згідно позиції позивача була поділена на 22 спірні земельні ділянки, які і мають бути витребувані від їх кінцевих власників, не знайшла свого підтвердження, оскільки останні, в розумінні положень ЦК України, є окремими індивідуально визначеними речами, адже мають різну площу, конфігурацію тощо. Для усунення цього недоліку, необхідним є призначення експертизи. Окрім цього, звертає увагу на те, що на момент реєстрації за позивачем права на земельну ділянку, в реєстрі був наявним запис про арешт земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0238, що було перешкодою для такої реєстрації.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про витребування земельних ділянок відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (правонаступник Годовицько-Басівської сільської ради) мотивована тим, що оскільки на момент прийняття рішення Годовицько-Басівської сільської ради від 26 листопада 2019 року №2717 та реєстрації права власності 27 листопада 2019 року на спірні земельні ділянки, рішення суду у справі № 450/3517/18 не було оскаржено (апеляційне провадження відкрито 18 грудня 2019 року), орган місцевого самоврядування мав право приймати оскаржуване рішення. Відтак невірними є висновки суду про вибуття з володіння позивача спірних земельних ділянок поза його волею. Звертає увагу й на те, що у цій справі мало місце непропорційне втручання у право власності органу місцевого самоврядування, як власника спірних земельних ділянок.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про витребування земельних ділянок із кадастровими номерами :04:000:0288, :04:000:0287, :04:000:0292 відмовити.

В лютому 2025 року надійшов відзив представника позивача ОСОБА_24 на апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області та 20 березня 2025 року - на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Відзиви обґрунтовано законністю рішення суду першої інстанції та необґрунтованістю доводів апеляційних скарг та містять прохання апеляційні скарги залишити без задоволення, судове рішення без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача Новосядло В. Р., представника відповідача ОСОБА_25 ОСОБА_26 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами двох інстанцій встановлено наступні обставини справи.

18 листопада 2013 року ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до ГУ Держземагентства у Львівській області про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населених пунктів Годовицько-Басівської сільської ради, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держземагентства у Львівській області № ЛВ/:04:000/00000506 від 22 листопада 2013 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_2 » надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населених пунктів, орієнтовним розміром 2 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

25 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся в ГУ Держкомзему у Львівській області із клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо зазначеної ділянки. Наказом Головного управління Держземагентства у Львівській області від 31 грудня 2013 року №ЛВ/:04:000/00001282 «Про затвердження документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів Пустомитівського району).

24 лютого 2014 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку із кадастровим номером :04:000:0238. Підставою виникнення цього права власності зазначено свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 24 лютого 2014 року, видане Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області та, відповідно, право власності позивача на дану земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 у справі № 450/3517/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області було визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області № ЛВ/:04:000/0000056 від 22.11.2013 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населених пунктів Пустомитівського району»; визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, площею 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району, кадастровий номер :04:000:0238; визнано недійсним свідоцтво про право власності серії № НОМЕР_1 від 24.02.2014, видане Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238, площею 2, 0 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько-Басівська сільська рада; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238, площею 2, 0 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько- Басівська сільська рада.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2020 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 залишено без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 та постанова Львівського апеляційного суду від 12.08.2020 скасовані та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У 2019 році була розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0238, розробник ПП «Рік», що підтверджується інформацією, наданою ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 29.03.2023.

Як вбачається з інформації, наданої відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 29.03.2023, вих. № 1-439/0-0,91-460/308-23, земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0238, яка належала ОСОБА_2 , була поділена та в результаті її поділу утворились земельні ділянки з кадастровими номерами:

:04:000:0288 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав, та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 27.11.2019 було зареєстровано право власності за Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області;

:04:000:0298 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 16.07.2020 було зареєстровано право власності за ОСОБА_3 ;

:04:000:0283 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_4 ;

:04:000:0287 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 27.11.2019 було зареєстровано право власності за Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області;

:04:000:0284 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_5 ;

:04:000:0292 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 27.11.2019 було зареєстровано право власності за Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області;

:04:000:0290 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_6 ;

:04:000:0293 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_7 ;

:04:000:0295 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_8 ;

:04:000:0281 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_9 ;

:04:000:0294 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_10 ;

:04:000:0301 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 22.05.2020 було зареєстровано право власності за ОСОБА_11 ;

:04:000:0300 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_12 ;

:04:000:0296 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_13 ;

:04:000:0297 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_14 ;

:04:000:0282 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_27 ;

:04:000:0299 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_15 ;

:04:000:0289 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 ;

:04:000:0280 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_16 ;

:04:000:0286 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_17 ;

:04:000:0285 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 05.12.2019 було зареєстровано право власності за ОСОБА_18 ;

:04:000:0291 згідно інформаційних повідомлень про зареєстровані речові права, які надійшли від органу державної реєстрації прав та відповідно статті 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», 04.02.2020 було зареєстровано право власності за ОСОБА_19 .

Відповідно до відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за новоутвореними 22 земельними ділянками в результаті поділу земельної ділянки позивача кадастровий номер :04:000:0238 права власності на новоутворені земельні ділянки зареєстровані за відповідачами, а саме :

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0288, площа 0, 113 га, дата державної реєстрації 27.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2717, виданий 26.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, (інформаційна довідка № 328082441);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0298, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 16.07.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 3017, виданий 26.05.2020, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 (інформаційна довідка № 328083267);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0283, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2723, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 (інформаційна довідка № 328083444);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0287, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 27.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2717, виданий 26.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, (інформаційна довідка № 328083528);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0284, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2733, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 (інформаційна довідка № 328083618);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0292, площа 0,075 га, дата державної реєстрації 27.11.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2717, виданий 26.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, (інформаційна довідка № 328083197);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0290, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2722, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 (інформаційна довідка № 328083759);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0293, площа 0,0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2725, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 (інформаційна довідка № 328083894);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0295, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2730, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 (інформаційна довідка № 328084037);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0281, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2729, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_8 (інформаційна довідка № 328084345);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0294, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2727, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_10 , РНОКПП: НОМЕР_9 (інформаційна довідка № 328084477);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0301, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 22.05.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2770, виданий 10.12.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_10 (інформаційна довідка № 328084658);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0300, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2728, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_12 , РНОКПП: НОМЕР_11 (інформаційна довідка № 328084955);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0296, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2720, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_13 , РНОКПП: НОМЕР_12 (інформаційна довідка № 328084878);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0297, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2726, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_13 (інформаційна довідка № 328084725);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0282, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2721, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_27 , РНОКПП: НОМЕР_14 (інформаційна довідка № 328084556);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0299, площа 0,0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2719, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_15 , РНОКПП: НОМЕР_15 (інформаційна довідка № 328084401);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0289, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2718, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_16 (інформаційна довідка № 328083948);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0280, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2731, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_16 , РНОКПП: НОМЕР_17 (інформаційна довідка № 328084088);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0286, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2732, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_17 , РНОКПП: НОМЕР_18 (інформаційна довідка № 328083836);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0285, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 05.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2724, виданий 30.11.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_18 , РНОКПП: НОМЕР_19 (інформаційна довідка № 328083685);

земельна ділянка із кадастровим номером :04:000:0291, площа 0, 0906 га, дата державної реєстрації 04.02.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236, документ для державної реєстрації рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 2769, виданий 10.12.2019, видавник: Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівського району Львівської області, власник ОСОБА_19 , РНОКПП: НОМЕР_20 (інформаційна довідка №328084820).

Як вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_21 від 07.04.2022 ОСОБА_27 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент смерті ОСОБА_27 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за адресою його реєстрації АДРЕСА_1 , були також зареєстровані: ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Годовицько-Басівського старостинського округу від 26.02.2024.

Із врахуванням даної довідки та матеріалів спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_27 спадкоємцями першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України є ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які прийняли спадщину у відповідності до статтей 1268, 1269 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, зокрема на підставі рішень органу місцевого самоврядування який не мав повноважень на розпорядження такою, належним способом захисту його порушеного права є віндикаційний позов до кінцевих набувачів, які набули земельні ділянки безоплатно, і для застосування приписів статті 388 ЦК України не є необхідним встановлення порушення прав власника спірного майна саме кінцевими набувачами. За вказаних обставин витребування майна не є втручанням у мирне володіння майном, оскільки має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права іншої особи володіти своїм майном і така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У частинах першій-третій статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2, 0 гектар (пункт б) частини першої статті 121 ЗК України).

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Стаття 118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Даний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання погодженого проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень статті 388 ЦК України (в редакції чинній на час розгляду справи), якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного і негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19) вказано, що:

«10.28. При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц.

10.29. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц.

10.30. Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близький за змістом висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц».

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19)).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що:

«46. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що:

«5.57. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

5.58. Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України.

5.59. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що метою реалізації майна на прилюдних торгах є продаж майна за найвищою ціною внаслідок конкуренції покупців; для успішної конкуренції покупців необхідно, щоб добросовісні покупці були впевнені в тому, що в разі перемоги на прилюдних торгах вони отримають майно вільним від обтяжень і вимог інших осіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, пункт 7.6). Тому в разі якщо право власності належало не боржнику, а іншій особі, це не може бути протиставлене покупцю (навіть якщо майно вибуло з володіння такої особи поза її волею), але лише за умови добросовісності покупця.

5.60. Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

5.61. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).

5.62. Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

5.64. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном».

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови Великої Палати від 14 грудня 2022 року в справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).

Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту (див. постанову Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22)).

Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: «належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.[...] Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно зі частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

В справі, що переглядається встановлено, що :

- спірні земельні ділянки набуті позивачем у власність задовго до набуття таких у власність відповідачами і у передбачений законом спосіб, тобто на час розгляду справи судом позивач є неволодіючим власником земельних ділянок;

- спірні земельні ділянки фізично та юридично вибули з володіння власника позивача ОСОБА_2 поза його волею, а саме на підставі рішень органу місцевого самоврядування - Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка на час їх ухвалення не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою, зокрема, її поділ та передачу у власність розділених земельних ділянок іншим особам, оскільки судове рішення від 08.08.2019, яким визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області №ЛВ/:04:000/0000056 від 22.11.2013 «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населених пунктів Пустомитівського району»; визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держземагентва у Львівській області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства, площею 2, 0 га на території Годовицько-Басівської сільської ради (за межами населених пунктів) Пустомитівського району, кадастровий номер :04:000:0238; визнано недійсним свідоцтво про право власності серії № НОМЕР_1 від 24.02.2014, видане Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238, площею 2, 0 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько- Басівська сільська рада; скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0238, площею 2, 0 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Годовицько- Басівська сільська рада, на той час не набрало законної сили, а в подальшому було скасовано;

- на даний час відповідачі хоч і не є власниками, однак володіють спірними земельними ділянками і право власності на такі зареєстровано за ними;

- при прийнятті рішень про надання у власність спірних земельних ділянок відповідачам, Годовицько - Басівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_5 було відомо про судовий спір у справі № 450/3517/18. Остання була позивачем, а Годовицько - Басівській сільська рада Пустомитівського району Львівської області була залучена до участі в даній справі в якості третьої особи. Тобто, були достовірно обізнані, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.08.2019 на момент прийняття рішень про розпорядження земельною ділянкою, зокрема її поділ та надання іншим особам, ще не набрало законної сили, відтак діяли в порушення вимог земельного законодавства, зокрема, статті 116 ЗК України та в порушення прав власника земельної ділянки ОСОБА_2 , і такі дії органу місцевого самоврядування суд першої інстанції вірно визачив як недобросовісні. Колегія суддів враховує, що орган місцевого самоврядування брав участь в розгляді справи № 450/3517/18, стосовно нього судовими рішення у цій справі були встановлені обставини щодо незаконного відчуження спірних земельних ділянок, які відповідачами у справі, що переглядається, які хоч і не були учасниками справи № 450/3517/18, окрім ОСОБА_5 , не спростовані;

- майно набуто кінцевими набувачами відповідачами у справі, на підставі рішення органу місцевого самоврядування про прередачу їм земельних ділянок у власність в попрядку приватизації, тобто безвідплатно.

Виходячи з встановлених судом обставин даної справи та зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права власності позивача є віндикаційний позов до кінцевих набувачів, з яким він і звернувся в суд, про обґрунтованість цього позову, а відтак і про його задоволення.

Щодо інших доводів апеляційних скарг.

Для застосування приписів статті 388 ЦК України не є необхідним встановлення порушення прав власника спірного майна саме кінцевими набувачами. Таку позицію висловлено Великою Палатою Верховного суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

Щодо доводів про добросовісність набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки, такі колегія суддів також відхиляє, адже з матеріалів справи вбачається, що питання про передачу спірної земельної ділянки позивачу ОСОБА_2 набуло широкого розголосу в межах територіальної громади, неодноразово було предметом розгляду на сесіях сільської ради, в судах різних інстанцій в порядку адміністративного та цивільного судочинства, така інформація була публічною та відкритою і відповідачі не могли не знати про таке. Знаючи про наявністі судових спорів щодо спірної земельної ділянки та маючи безперешкодну можливість перевірити цю інформацію з ЄДРСР, що є у вільному доступі, відповідачі, як набувачі спірних земельних ділянок, цього не зробила. Тобто, не проявили належної обачності, що є нерозумним, та отримали земельні ділянки на підставі рішень органу місцевого самоврядування у той час, коли останній не мав права на розпорядження такими, а отже, обґрунтовано мають нести ризик безкомпенсаційної втрати такого майна, що набуте ними без належної правової підстави, безоплатно.

Колегія суддів вважає, що згаданий принцип «розумної обачності» підлягає застосуванню і під час розгляду судами віндикаційних позовів.

За таких обставин, на думку колегії суддів, гарантії, передбачені статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції на відповідачів не поширюються, адже такі не можуть вважатися добросовісними набувачами, а обставини згідно з цією нормою Конвенції про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, підлягають з`ясуванню лише після встановлення добросовісності володільця такого майна, а за обставинами даної справи не встановлено ні відплатність, ні добросовісність.

Колегія суддів також враховує недобросовісну поведінку органу місцевого самоврядування, який усвідомлюючи, що не має повноважень на розпорядження земельною ділянкою, з метою створення штучних підстав для унеможливлення її витребування законним власником, всупереч принципу добросовісності, вжив заходів щодо її розподілу на передачі у власність відповідачам у справі.

У цьому зв`язку, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на факт обізнаності відповідачів про те, що з приводу спірної земельної ділянки тривалий час існують судові спори.

Ідентифікацію земельної ділянки, належної позивачу та спірних земельних ділянок було здійснено без проведення експертизи згідно з відомостями з Державного земельного кадастру, а саме відомостями про те, що в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0238 утворились спірні земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами, формування земельних ділянок відбулось на підставі розробленої «ПП Рік» технічної документації поділу земельної ділянки (т.3 а.с.49-52).

Окрім того, факт розподілу та передачі у власність відповідачам саме земельної ділянки, належної позивачу, не заперечив і відповідач Сокільницька сільська рада, яка є еправонасртупникомп Годовицько-Басівської сільської ради. А відтак, посилання апелянта на необхідність призначення у даній справі експертизи є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому у пункті 56 постанови від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду чітко вказала, що з огляду на приписи статей 387 і 388 Цивільного кодексу України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Подібні правові висновки викладено також у постановах Великої палати Верховного суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20, від 01.09.2020 у справі №233/3676/19.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інтсанці.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого учасник справи самостійно вирішує чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному (касаційному) порядку та в яких межах (постанова Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22), постанова Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 465/6549/16-ц (провадження № 61-11927св23)).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Перегляд судових рішень (як рішень, постанов та ухвал) в апеляційному та касаційному порядках унормовано спеціальними статтями ЦПК України. Доступ до апеляційного та у передбачених законом випадках до касаційного переглядів є одним з принципів цивільного процесу і передбачений у пункті 8 частини третьої статті 2 та статті 17 ЦПК України. За результатами апеляційного та касаційного переглядів відповідно суд має право як на певні висновки щодо розгляду справи по суті (статті 374, 409 ЦПК України), так і певні процесуальні висновки, які унеможливлюють подальший апеляційний чи касаційний розгляд (статті 362 та 396 ЦПК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина першта статті 352 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові 03 червня 2024 року в справі № 161/8822/19 (провадження № 61-7223сво22) дійшов висновку, що у випадку наявності підстав для солідарної відповідальності відповідачів/боржників, кожен з них має право висунути заперечення проти вимог кредитора, які є загальними для всіх боржників та не засновані на особистих відносинах одного з них з кредитором. Оскарження судового рішення у повному обсязі одним з відповідачів, відповідальність якого є солідарною з іншими, та перегляд справи в апеляційному порядку за апеляційною скаргою такого відповідача, не є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Оскільки відповідальність відповідачів у справі не є солідарною, а є індивідуальною, колегія суддів вважає, що оскільки інші відповідачі, окрім ОСОБА_1 та Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області не скористались своїм правом подати апеляційну скаргу, приєднатися до апеляційних скарг, і така процесуальна поведінка свідчить про їх повну згоду з оскарженим рішенням, відсутні правові підстави для перегляду рішення суду першої інстанції повністю за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . При цьому, колегія суддів враховує, що Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області оскаржує рішення лише в частині належних їй земельних ділянок.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_19 в апеляційному порядку не оскаржується, а клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням цього відповідача у складі Збройних Сил України подано представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Лукою Т. М., якою також не подано апеляційної скарги, а також з огляду на те, що до такого клопотання не додано належних доказів на підтвердженні існування обставин, які б давали підстави зупинити провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, з огляду на тривалість розгляду справи судом, з метою дотримання розумних строків її розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши порушене право позивача на володіння та користування спірними зкмельними ділянками, надавши оцінку кожному доказу, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволенння позовних вимог.

В свою чергу відповідачами в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи наведене, під час апеляційного розгляду не встановлено грубих порушень норм процесуального права, які би могли бути підставою для скасування оскарженого рішення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їх доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме про те, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, підстави для розподілу судових витрат, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також щодо судових витрат особи, яка подала апеляційну скаргу, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 травня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич