Провадження №: 4-с/336/21/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Звєздової Н.С., при секретарі Іванченко О.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «СоцКом Банк», Кредитна спілка «Запоріжжя», Відкрите акціонерне товариство «Банк Демарк», -

ВСТАНОВИЛА:

Представник скаржника адвокат Левицька Ю.В. звернулась до суду зі скаргою, в якій просила зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві зазначила, що в провадженні Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі провадження ВП №15803632 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7973 виданого 27.09.2009 документ видав: Приморський районний суд м. Одеса про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ КБ "СоцКом Банк" боргу в розмірі 22281,08 грн. Виконавче провадження було відкрито 10.11.2009 з накладенням арешту на майно боржника. Державним виконавцем 17.12.2009 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Означений виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, саме: ВП №18754364, яке було відкрито 16.04.2010 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 28.12.2010 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час).

ВП №21550624 з примусового виконання виконавчого листа № 2-674 виданого 02.09.2010 документ видав: Жовтневий районний суд міста Запоріжжя про: стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки "Запоріжжя" боргу у розмірі 5834,04 грн. Виконавче провадження було відкрито 20.09.2010 з накладенням арешту на майно боржника. Державним виконавцем 28.12.2010 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП №26009398, яке було відкрито 15.04.2011 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 30.11.2011 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (вредакції на той час); ВП №31511741, яке відкрито 29.02.2012 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 25.12.2012 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №37331803 з примусового виконання виконавчого листа № 2-674/10 виданого 02.09.2010 документ видав: Жовтневий районний суд м.Запоріжжя про: стягнення солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь КС "Запоріжжя" борг на загальну суму 3132,28 грн. Виконавче провадження було відкрито 28.03.2013. Державним виконавцем 17.07.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №33846027 з примусового виконання виконавчого листа № 2-192/10 виданого 14.04.2010 документ видав: Жовтневий районний суд міста Запоріжжя про: солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Банк Демарк" суму у розмірі 15594,02 грн. Виконавче провадження було відкрито 13.08.2012. Державним виконавцем 13.08.2012 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем 25.12.2012 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП №19364986, яке відкрито 21.05.2010 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 28.12.2010 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП № 41153814, яке було відкрито 06.12.2013 та повернуто стягувачеві 17.07.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 26780145, яке відкрито 10.05.2011 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 30.11.2011 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП №20309940 з примусового виконання наказу №8/175/09 виданого 22.06.2009 документ видав: Господарський суд Запорізької області про: стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Надія України" боргу у розмірі 7445,25 грн. Виконавче провадження було відкрито 09.07.2010. Державним виконавцем. 28.12.2010 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Повторно виконавчий документ до відділу не надходив.

ВП №35444988 з примусового виконання виконавчого листа №6-453/10 виданого 06.04.2010 документ видав: Новозаводський районний суд м.Чернігова про: стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Альфа-Банк" заборгованість на загальну суму 22197.41 грн. Виконавче провадження було відкрито 26.11.2012. Державним виконавцем 17.07.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП №26807553, яке було відкрито 23.05.2011 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 30.11.2011 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №26807557 з примусового виконання виконавчого листа №6-455/10 виданого 06.04.2010 документ видав: Новозаводський районний суд м.Чернігова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ЗАТ "Альфа-Банк" боргу у розмірі 20313,27 грн. Виконавче провадження було відкрито 30.05.2011. Державним виконавцем 30.11.2011 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП № 33846161, яке було відкрито 13.08.2012 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 25.12.2012 на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №39630477, яке було відкрито 18.02.2013 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 17.07.2014 на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №13307147 з примусового виконання виконавчого листа № 2-840/2009 виданого 19.05.2009 документ видав: Жовтневий районний суд м. Запоріжжя про: стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КС "Взаємний кредит" боргу у розмірі 4143,98 грн. Виконавче провадження було відкрито 19.06.2009. Державним виконавцем 17.12.2009 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №37376678 з примусового виконання судового наказу №2н-865/09 виданого 28.05.2009 документ видав: Жовтневий районний суд м. Запоріжжя про: стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ "Банк" Фінанси та Кредит" борг на загальну суму 28184,78 грн. Виконавче провадження було відкрито 05.04.2013. Державним виконавцем 17.07.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП №15203964, яке було відкрито 09.10.2009 та було повернуто виконавчий документ стягувачеві 17.12.2009; ВП №36536600 з примусового виконання судового наказу №2-н-2381/09 виданого 12.10.2011 документ видав: Жовтневий районний суд м. Запоріжжя про: солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ЗОКС "Довіра" суму боргу 15301 грн. Виконавче провадження було відкрито 08.02.2013. Державним виконавцем 17.07.2014 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП № 29930812, яке було відкрито 11.11.2011 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 12.04.2012 на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №19265885 з примусового виконання судового наказу №2-н-165 виданого 28.05.2009 документ видав: Жовтневий районний суд м. Запоріжжя про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" боргу у розмірі 28184,78 грн. Виконавче провадження було відкрито 18.05.2010. Державним виконавцем 28.12.2010 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час); ВП №33779653 з примусового виконання виконавчого листа №0827/2-147/2011 виданого 26.04.2011 документ видав: Шевченківський районний суд м.Запоріжжя про: стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь КС "Довіра" суму у розмірі 12000,03 грн.. Виконавче провадження було відкрито 07.08.2012. Державним виконавцем 07.08.2012 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем 25.12.2012 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час). Даний виконавчий документ неодноразово було пред`явлено до виконання, а саме: ВП №40567499, яке було відкрито 29.10.2013 та повернуто виконавчий документ стягувачеві 17.07.2014 на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на той час).

В межах вказаних виконавчих проваджень постановами державного виконавця накладений арешт на все майно боржника.

Хоча підстави для забезпечення виконавчих проваджень і відпали, Центральний відділ державної виконавчої служби відмовив заявнику в скасуванні арештів з посиланням на частину 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так як наявність арешту на належне їй майно у відсутність виконавчого провадження порушує її право, просить про зобов`язання уповноважених посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, в межах вищенаведених виконавчих проваджень.

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення заяви, не з`явилися.

Представник заявниці звернулася із письмовою заявою, яка містить прохання про задоволення заяви та розгляд справи без його участі.

Представник стягувачів у судове засідання не з`явились з невідомих причин, заяв заперечень проти скарги не надали, заяв про відкладення розгляду скарги не надали.

Представник суб`єкта оскарження, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явився, надавши відзив, який містить заперечення проти задоволення скарги.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 450 ЦПК України вирішує справу у відсутність її учасників.

З відзиву суб`єкта оскарження випливає, що відділ державної виконавчої служби заперечує проти задоволення скарги з огляду на таке.

В провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби перебували виконавчі провадження з примусового виконання різних виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 сум заборгованості в межах яких державними виконавцями винесені постанови про звернення стягнення на майно боржника. Означені виконавчі документи на підставі п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуті стягувачу і в подальшому до відділу не надходили.

Надати будь-яку інформацію щодо вказаного провадження відділ позбавлений можливості через сплив строку зберігання архівних справ та виконавчих проваджень, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, після чого вони підлягають знищенню. У відповідності до вимог частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника є випадки, колом яких не охоплюється зняття арешту у виконавчому провадженні, відомості про наявність якого відсутні. В даному випадку у відповідності до частини 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. У відсутність підстав для скасування встановлених оскаржуваною постановою обтяжень представник суб`єкта оскарження просить про відмову у задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд знаходить скаргу, такою, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що Перевіркою бази даних АСВП встановлено, що вищевказані виконавчі документи у Відділі на примусовому виконанні не перебувають та в останнє перебували у 2009 -2014 році. А із відповіді Центрального ВДВС Запорізького МУЮ вбачається, що виконавчі листи по кожному виконавчому провадженню були повернуло до Стягувачів без виконання. Після їх повернення протягом 3 років виконавчі листи до служби Стягувачеми не пред`являлися.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відомості наявне наступне обтяження: обтяження №9242040 зареєстроване 12.11.2009 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 15803632 від 10.11.2009 виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького МУЮ, державний виконавець Сивоненко С.С.; обтяження №10298737 зареєстроване 28.09.2010 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №21550624 від 20.09.2010 виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державний виконавець Кіреєва Ю.Ю.; обтяження №12946548 зареєстроване 04.09.2012 на підставі постанова про арешт майна боржника та оглошення заборони його відчуження, ВП 33846027 від 13.08.2012 виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, головний державний виконавець Вертюченко О.В., виконавчий лист №2-192 виданий 14.04.2010 Жовтневий районним судом м. Запоріжжя.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається в тому числі і на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, та, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Обов`язки державних виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень державного виконавця, внормовано право державного виконавця застосовувати такий захід забезпечення виконавчого провадження, як накладення арешту на майно боржника» (ст. ст. 25, 27, 32, 52 Закону).

Суд вважає, що дії державного виконавця, в провадженні якого перебував виконавчий документ, яким є виконавчий лист з виконання рішення суду, що набрало сили закону і є обов`язковим для виконання, діяв правомірно, прийнявши оскаржуваний захід забезпечення виконавчого провадження.

Разом з тим, на час вирішення цієї скарги відсутні виконавчі провадження з виконання рішень про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, в забезпечення яких на майно заявниці накладено арешти.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» внормовано зняття арешту з майна боржника.

За змістом частини 4 вказаної статті, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (1); надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника (2); отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах (3); наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням (4); відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно (5); отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову (6); погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника (7); отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову (8); підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (9); отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" (10).

З наведеного положення закону випливає, що перелік випадків, коли арешт майна припиняється за постановою виконавця, є вичерпним і до нього не відносяться випадки зняття арешту, коли виконавче провадження, при здійсненні якого він застосований, знищено за спливом строку зберігання.

У відповідності до частини 5 ст. 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як зазначено в пункті 1 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до висновків в постановах Верховного Суду у справах № 707/1530/21 від 25.-5.2022 року, № 21/17-008 від 01.11.2021 року право власності боржника під час або після завершення виконавчого провадження підлягає захисту за наявності самого порушеного права, встановлення недоцільності чинного арешту майна та можливості його зняття за рішенням суду у відповідності до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні боржника до суду у формі скарги на дії державних виконавців, і ці висновки у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, яка внормовує судове рішення за наслідками розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено.

З наведеного слідує, що лише сукупність таких передумов, як правомірність дій виконавця та відсутність порушень права заявника може зумовити відмову в задоволенні скарги, а ці вимоги не є самостійними підставами для залишення скарги без задоволення, про що свідчить застосування поєднувального сполучника «і».

Накладення арешту на майно боржника є процесуальною дією виконавця; збереження арешту за відсутності виконавчого провадження, в межах якого був застосований арешт, позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право власника реалізовувати свої права повною мірою.

Окрім наведених міркувань на користь задоволення скарги, суд враховує і ту обставину, що матеріали всіх виконавчих проваджень знищенні у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчого провадження. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено підстав для відмови у вчиненні виконавчих дій з підстав відсутності матеріалів виконавчого провадження, в зв`язку з чим така відмова державного виконавця є незаконною, а державний виконавець зобов`язаний вчинити відповідні виконавчі дії за рішенням (ухвалою) суду.

Наявність арештів на все майно скаржника порушує його право власності, яке захищається Конституцією та Законодавством України, а тому скаржник звертається з вказаною скаргою на бездіяльність виконавця.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 висловився щодо захисту прав боржника у виконавчому провадженні в разі повного виконання рішення суду, в якій зазначено наступне: «...Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

У даній правовій ситуації відмова у позові щодо зняття арешту, накладеного на все майно боржника, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувану.

При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом

тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. На підставі зазначеного колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника...».

У зв`язку з викладеним суд констатує наявність порушення права заявника, яке в даному випадку не може бути усуненим діями або рішеннями державного виконавця, оскільки встановлені судом обставини не підпадають під коло підстав для скасування арешту майна самим виконавцем, тому навіть у відсутність ознак протиправності в поведінці виконавця вважає за необхідне скаргу задовольнити та у обраний заявником спосіб поновити її порушене право, не констатуючи ознак неправомірності в бездіяльності уповноважених посадових осіб відділу державної виконавчої служби щодо нескасування арешту майна заявника.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, на підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Левицькою Ю.В. не надано будь-яких належних та допустимих доказів, окрім ордеру.

Тому, суд відмовляє у задоволенні цим вимог.

Керуючись ст. ст. 447-451, 260, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених посадових Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) скасувати наступні обтяження, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме:

обтяження № 9242040 зареєстроване 12.11.2009 16:42:53 за №9242040 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40. Підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 15803632 від 10.11.2009 Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ, державний виконавець Сивоненко С.С.

обтяження № 10298737 зареєстроване 28.09.2010 16:40:26 за № 10298737 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №21550624 від 20.09.2010, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Державний виконавець Кіреєва Ю.Ю.;

обтяження №:52:14 за № 12946548 зареєстроване реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40, підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчудження, ВП 33846027 від 13.08.2012, Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Вертюченко О.В., 652298, в/л 2 -192 виданий 14.04.2010 Жовтневий районний суд.

В задоволені іншої частин вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя Н.С. Звєздова