Справа № 161/9960/25
Провадження № 2-о/161/369/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Корнійчук А.А.,

за участю:

законного представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за заявою ОСОБА_6 , від імені якої діє її законний представник - ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Луцької міської ради Волинської області, про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , від імені якої діє її законний представник - ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Луцької міської ради Волинської області.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_3 є бабусею ОСОБА_6 та відповідно колишньою свекрухою ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 .

Вказує, що в цьому ж будинку зареєстрована та проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_6 .

Батьком заявника є ОСОБА_7 , який в даний час проходить військову службу в ЗСУ.

Шлюб між матір`ю заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 року.

Вказує, що ОСОБА_3 вчиняє насильство відносно малолітньої онуки ОСОБА_6 , штовхає її, принижує, провокує на виникнення негативних емоцій, страху, плачу, щипає, були випадки нанесення нею ударів в голову дівчинці.

Зазначає, що стосовно ОСОБА_3 неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з онукою. Крім того, постановами Луцького міськрайонного суду ОСОБА_3 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що на даний час, наявні обґрунтовані ризики існування вірогідності продовження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства та підставність застосування до неї спеціальних заходів щодо протидії вчинення такого насильства відносно ОСОБА_6 .

На підставі наведеного, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_3 , строком на 6 (шість) місяців, яким: заборонити перебувати ОСОБА_3 в місці реєстрації та проживання (перебування) ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання та (або) перебування заявниці ОСОБА_6 , в тому числі до будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні законний представник та представник заявника заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити. Зокрема, ОСОБА_1 суду пояснила, що її колишня свекруха зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє із нею конфлікти у присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , що негативно впливає на психологічний стан дочки.

Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні заяву не визнали, просили відмовити в її задоволенні. Зокрема, ОСОБА_3 суду пояснила, що її колишня невістка також зловживає спиртними напоями, постійно провокує її на конфлікти.

Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області в судовому засіданні заяву підтримала, просила заяву задовольнити повністю.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб (а.с.15).

В шлюбі у сторін народилася одна дитина, дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 17-18).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10, 14).

Згідно довідки з військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2024 року № 2044, батько ОСОБА_6 ОСОБА_7 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 (а.с.21).

Фактично ОСОБА_1 , її неповнолітня дочка ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на даний час проживають у одному житлі за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_3 належить 1/3 частина зазначеного майна.

Із пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судом встановлено, що між ними виникають конфліктні ситуації, зумовлені неприязними стосунками між ними.

Зазначені обставини також встановлені судовим рішенням у справі №161/16258/24, яке набрало законної сили (а.с.23-25), а відтак в силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За змістом частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Оцінюючи відносини між учасниками справи, а також між ними та самою неповнолітньою дитиною, наявність ризиків застосування насильства щодо неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного.

Зокрема, із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2024 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно свекрухи ОСОБА_3 , однак судом було встановлено, що ініціатором конфліктної ситуації була потерпіла, відтак провадження у справі було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с. 26).

Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду від 27.05.2024 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї внучки, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.33).

Із матеріалів справи також вбачається, що до ОСОБА_3 неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з онукою ОСОБА_6 (а.с.27-29).

За таких обставин, суд вважає частково доведеним факт психологічного насильства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 , який полягає у неконтрольованій поведінці під час спілкування з матір`ю дитини ОСОБА_1 у присутності самої дитини, висловлення словесних образ, що спричиняє психологічне насильство щодо дитини.

Оцінючи доводи ОСОБА_3 щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , суд зауважує, що такі твердження не підтвердженні жодними належними і допустимими доказами у справі, а відтак не беруться судом до уваги як безпідставні.

У справі «МАМЧУР ПРОТИ УКРАЇНИ» Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_a93#Text).

Аналізуючи вищезазначені докази у сукупності, суд вважає, що на даний час у неповнолітньої дитини існує неспокійне психологічне середовище, пов`язане насамперед із діями ОСОБА_3 .

При цьому суд не ставить під сумнів право ОСОБА_3 , як бабусі на спілкування із своєю онукою, проте, зважаючи на наявний психологічний стан дитини, пов`язаний із побаченнями з бабусею, суд констатує наявність ознак застосування ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 психологічного насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також наявності ризиків застосування такого насильства у майбутньому.

Враховуючи характер стосунків, що склалися між бабусею та онучкою на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення ОСОБА_3 психологічного насильства щодо ОСОБА_6 , а відтак часткову обґрунтованість заяви.

Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві та збереження психоемоційного стану дитини, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_3 шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на два місяці:

1) заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди;

2) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Визначаючи саме такі заходи, а також їх тривалість суд враховує взаємовідносини між учасниками справи та враховує, зокрема, що заборона проживання для ОСОБА_3 буде становити для неї надмірний тягар, так як кривдник є особою похилого віку, житло у АДРЕСА_1 є єдиним її помешканням, неповнолітня дитина проживає із матір`ю в ізольованих кімнатах та водночас ОСОБА_1 має можливість проживати із дочкою у селі Липини, за місцем своєї реєстрації.

При цьому, суд враховує, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 43, 44, 258-260, 353, 354, 350-1, 350-5, 350-6 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якій визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (постраждалої), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, а саме:

1) заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди;

2) заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 26 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.М. Пахолюк