КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5142/24
Провадження № 2/488/892/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.05.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Щеглової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Годунова Т.О.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бєліка В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків і майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 17 105,83 грн. матеріальної шкоди, що складається з витрат на комунальні послуги та утримання спільного майна.

В обґрунтовування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому та його племіннику відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Позивач є власником 2/3, а відповідач 1/3 частин спільного нерухомого майна.

З лютого 2022 року позивач постійно проживає у вказаній вище квартирі, а місце перебування відповідача йому невідоме.

Позивач неодноразово звертався до матері відповідача, яка на підставі довіреності отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом від імені ОСОБА_2 , з метою врегулювати з відповідачем спільне користування та володіння нерухомим майном. Однак, той ігнорує всі пропозиції, зокрема щодо участі у сплаті комунальних платежів та витратах у відновлювальному ремонті квартири після обстрілу.

Зокрема, позивач сплатив комунальні послуги на суму 13 244,23 грн. та оплатив вартість відновлювального ремонту квартири на суму 38 240 грн.

Вважає, що частка відповідача, яку він має компенсувати позивачу дорівнює розміру частки відповідача у праві спільної часткової власності, тобто 1/3 частина всіх витрат. З яких, 12 746,67 грн. частина вартості ремонтних робіт, а 4359,16 грн. частина оплачених позивачем житлово-комунальних послуг, а усього складає 17 105,83 грн.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді від 31.01.2025 відкрите провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено перше судове засідання у справі.

Позивач та його представник у судовому засіданні 22.04.2025 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду.

Розгляд справи відкладався на 13.05.2025 для повторного виклику відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідач, згідно з п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду за адресою реєстрації, однак не з`явився у судові засідання 22.04.2025 та 13.05.2025 без повідомлення причин.

Відзив відповідачем не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладене до 23.05.2025.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.02.2024, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьким К.М, зареєстровано в реєстрі за № 22/2023, спадкоємцями майна (2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ) після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є син спадкодавця ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2 . Кожному спадкоємцю належить по 1/2 частині спадкового майна.

Вказану частку (1/3) ОСОБА_1 зареєстрував у Державному реєстрі речових прав (витяг № 366711524 від 21.02.2024).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.04.2006, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ОСОБА_1 також належить ще 1/3 частина вказаної вище квартири. Вказане право зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.06.2006 (витяг № 11074838).

Станом на час розгляду справи позивач зареєстрований у вказаній квартирі. Відповідач має інше зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Утримання житла це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 68 ЖК України квартирна плата та комунальні послуги проводяться щомісячно в установлений законом термін.

У ст. 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, виходячи зі змісту статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц та від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до викладеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, загальна сума сплачених ним витрат за спожиті комунальні послуги та утримання (ремонт пошкоджень) спільного майна за період з серпня 2023 року до липня 2024 року складає 13 244,23 грн. вартості комунальних послуг та 38 240 грн. вартість відновлювального ремонту.

У цій категорії справ розмір заборгованості за комунальні послуги має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договорів. При цьому суд не позбавлений права і зобов`язаний при наявності заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18).

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав копії рахунків-повідомлень та платіжних інструкцій за вказаний вище період; копії договорів № 78632 від 13.10.2023 та № 24251 від 14.11.2023 товару на індивідуальне замовлення, специфікації та квитанції до прибуткового касового ордеру.

За період з серпня 2023 року до липня 2024 року позивач сплатив наступні витрати за спожиті комунальні послуги та утримання спільного майна:

- управління будинком на користь ТОВ «УК Корабельний» в розмірі 4415,21 грн. без урахування комісії банку;

- плата за абонентське обслуговування на користь МКП «Миколаївводоканал» в розмірі 440,26 грн. без урахування комісії банку;

- централізоване опалення на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в розмірі 7535,18 грн. без урахування комісії банку;

- абонентське обслуговування з постачання теплової енергії на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в розмірі 361,82 грн. без урахування комісії банку;

- оплата послуг з розподілу газу: 50 грн. на користь Оператора газорозподільної системи «Миколаївгаз» та 275,81 грн. на користь ТОВ «Миколаївська філія» Газорозподільних мереж України.

Усього позивачем надано 46 платіжних доручень, платником у яких зазначений ОСОБА_1 .

Загальна сума оплати за комунальні послуги у вказаний період складає 13 078,28 грн. 1/3 частина від вказаної суми складає 4359,43 грн.

На ремонт металопластикових вікон після обстрілу позивач витратив 26560+11680=38240 грн. 1/3 частина від вказаної суми складає 12 746,67.

Таким чином, загальний розмір підтверджених витрат, понесених на утримання зазначеної квартири за період з серпня 2023 року до липня 2024 року складає 51 318,28 грн., а 1/3 частина від цієї суми 17 106,10 грн.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, в контексті виниклих правовідносин, беручи до уваги, що в судовому засідання знайшов підтвердження факт понесення позивачем витрат, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, які є об`єктивно необхідними для його підтримання у належному стані, а також встановлено обов`язок відповідача брати участь у таких витратах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 1/3 фактично підтверджених витрат, понесених позивачем на комунальні послуги та утримання спільного майна на загальну суму 17 105,83 грн. у межах позовних вимог.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків і майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) витрати за житлово-комунальні послуги та витрати на утримання нерухомого майна на загальну суму 17 105 (сімнадцять тисяч сто п`ять) гривень 83 копійки, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1121 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корабельним районним судом м. Миколаєва за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене іншими учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 травня 2025 року.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 );

2. Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Суддя Я.В. Щеглова