Справа №: 148/361/25
Провадження № 2/148/335/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчука О.О

за участі секретаря Носулько К.П.

представника служби у справах дітей Буги С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Тульчинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом вказавши, що від спільного проживання з ОСОБА_3 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тульчинського районного суду від 10.12.2019 року шлюб між ними було розірвано та син залишився проживати з позивачем. Відповідач з 2019 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним достатнім харчуванням, медичними оглядами, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною, не створює належні умови для розвитку її здібностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вказані обставини підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Тульчинської міської ради, як органу опіки та піклування № 582 від 18.12.2024 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 18.12.2024 року.

Крім того, на адресу служби у справах дітей Тульчинської міської ради ОСОБА_2 подано нотаріально завірену заяву в якій вона зазначає, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, відносно її сина ОСОБА_4 . Просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, додатково пояснив, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини, оскільки непотрібно буде брати дозволи від матері для звернення в лікарню та отримання паспорту по досягненням сином чотирнадцятирічного віку. Також пояснив, що в стягненні аліментів з відповідача не потребує, оскільки має змогу самостійно утримувати сина.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, матеріали позову містять нотаріально завірену заяву останньої від 11.05.2023 року згідно якої просить розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник органу опіки та піклування Тульчинської міської ради Вінницької області, за дорученням ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатково пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, був присутній батько хлопчика. Мати дитини, ОСОБА_2 не з`явилася на комісію, у зв`язку з чим на комісії розглядалася нотаріально завірена заява відповідача, надана позивачем про не заперечення, щодо позбавлення її батьківських прав, на підставі якої комісія служби у справах дітей прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1 , виданого 08.10.2009 року Тульчинським PВ УМВС України в Вінницькій області), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 з 15.01.2010 року; 31.05.2014 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с. 5-6)

Відповідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/013168600 від 31.10.2024, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться зареєстрованим з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби; (а.с. 8)

Відповідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/003333953 від 11.03.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований: АДРЕСА_1 з 15.01.2010 року; (а.с. 43)

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 06.01.2015 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , відомості про батьків містять: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_7 ; (а.с. 9)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , підпис якої посвідчено державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н. Ф. 11.05.2023 року про те, що ОСОБА_2 відмовляється від утримання та виховання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; (а.с. 10)

Відповідно довідки від 06.08.2024 року № 643, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , 1993 року народження проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Склад його сім`ї наступний: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає без реєстрації; (а.с. 11)

Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.12.2019 року у цивільній справі № 148/2127/19 шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано; (а.с. 12-13)

Відповідно до характеристики Тульчинського ліцею № 2 Тульчинської міської ради встановлено, що ОСОБА_4 навчається у Тульчинському ліцею № 2 з першого класу. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Батько, ОСОБА_1 , активно займається вихованням сина. Постійно цікавиться життям дитини у школі. Регулярно відвідує батьківські збори. Матір, ОСОБА_2 із дитиною не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася;(а.с. 14)

Згідно декларації № 0001-0984-02А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 02.07.2021 року на пацієнта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якого зазначений ОСОБА_1 ; (а.с. 15)

Згідно відомостей з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік, загальна сума доходу становить 3215718.63 грн.;(а.с. 17)

Відповідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» виданий гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 26.07.2024 до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не мав та в розшуку не перебуває; (а.с. 20)

Згідно виписки № 225 від 31.01.2025, виданої сімейним лікарем КНП «Тульчинський ЦПМСД» Тульчинської міської ради, ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 патології не має; (а.с. 21)

Відповідно довідки № 516 КНП «Тульчинська центральна районна лікарня» Тульчинської міської ради від 03.02.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за медичною допомогою в наркологічний кабінет не звертався; (а.с. 22)

Відповідно довідки № 515 КНП «Тульчинська центральна районна лікарня» Тульчинської міської ради від 03.02.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за медичною допомогою в психіатричний кабінет не звертався; (а.с. 23)

Згідно Рішення виконкому Тульчинської міської ради від 18.12.2024 за № 582 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », виконком вирішив затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;(а.с. 24).

Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав затвердженого рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради від 18.12.2024 за № 582, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини № 3 до протоколу № 10 від 16.12.2024 року, з метою належного захисту інтересів дітей, стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків, виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з батьком - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 ;(а.с. 25-26)

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23),22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21),та інші).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

У справі від 30 червня 2020року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18(провадження № 61-1682св22).

Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)).

Отже, ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого її фізичний, психічний і моральний розвиток піддаються небезпеці.

ОСОБА_1 не аргументував, яким чином позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини, а ті обставини, що вона не бере участі у вихованні дитини, не можуть вважатись достатніми підставами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. У даному випадку позбавлення матері батьківських прав не змінить життя дитини на краще.

Суд критично відноситься до пояснень позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні з приводу того, що після розлучення в 2019 році син ОСОБА_10 , якому на той час було п`ять років залишився проживати разом з ним та відповідач ОСОБА_2 з того періоду не бере участі у вихованні дитини, оскільки належних та допустимих доказів, даного фату суду не надав, як і не надав доказів, про місце реєстрацію свого сина на час розгляду справи судом.

Суд критично відноситься до довідки від 06.08.2024 року № 643, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, про те, що гр. ОСОБА_1 , 1993 року народження, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Склад його сім`ї наступний: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає без реєстрації, оскільки у вказаній довідці не зазначено з яких джерел взяті дані відомості, що зазначені в довідці, з приводу проживання позивача та його сина без реєстрації за вказаною адресою (домової книги, показів сусідів, та ін.), також не зазначено хто саме являється власником даного домоволодіння та чи надав він дозвіл, враховуючи що позивач в підготовчому засіданні надав витяг про місце своєї реєстрації в АДРЕСА_1 .

Суд також критично відноситься до характеристики Тульчинського ліцею № 2 Тульчинської міської ради, в якому навчається ОСОБА_4 , в частині зазначення, що ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , із дитиною не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася, оскільки характеристика навчального закладу на учня повинна містити загальні дані про учня, його успіхи, поведінку, взаємовідносини з однолітками та педагогами, а також психологічні та педагогічні особливості, а щодо зазначення чи бере участі у вихованні дитини матір та чи повинні обов`язково обоє батьків бути на батьківських зборах, повинні бути обґрунтування з яких джерел директору, або класному керівнику відомі обставини, щодо утримання дитини та викладені в окремому документі на вимогу одного з батьків чи органів опіки та піклування, таким чином дана характеристик не є достатнім доказом для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дитини.

Інших доказів, які б вказували на факт навмисного, свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дитини, матеріали справи не містять, позивачем не надано.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20), на які, у тому числі, посилалася заявниця).

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 18.12.2024 року за № 582, служба у справах дітей Тульчинської міської ради посилається на заяву ОСОБА_2 написану в присутності державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф. від 11.05.2023 року про те що вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо її малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що також вказувала представник органу опіку і піклування у судовому засіданні, за дорученням ОСОБА_5 , що в основу висновку покладено нотаріально засвідчену заяву відповідача про погодження на позбавлення її батьківських прав, але суд з даним висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно заяви ОСОБА_2 вбачається, що державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф., 11.05.2023 року засвідчила тільки справжність підпису ОСОБА_2 , який зроблено в присутності нотаріуса.

У вказаній заяві ОСОБА_2 не вказувала, що вона погоджується на позбавлення її батьківських прав, а просила суд розглянути справу про позбавлення батьківський прав у її відсутності.

У даній заяві ОСОБА_2 зазначила, що відмовляється від утримування та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, що заява відповідачки, в якій вона відмовилася від батьківських прав на дитину та посилання у висновку на це представниками комісії у справах дітей, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини.

Крім цього суд зазначає, що саме лише подання заяви відповідачем про відмову від батьківських прав, або про визнання позову про позбавлення батьківських прав, не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд не може покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши обставин справи. Тобто повинне мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення. Так, принцип змагальності (передбачений ч. 3 ст. 12 ЦПК України) забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок ВС у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Суд не приймає даний висновки до уваги, оскільки останній є не обґрунтованим та не вмотивованим, в ньому відсутня інформація, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків. Не надано підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

Між тим у висновку комісія посилається на характеристику навчального закладу, який відвідує дитина та декларація про вибір лікаря ОСОБА_8 , яка також являється сімейним лікарем позивача, відповідно до довідки № 225 від 31.01.2025 року, таким чином ці документи не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дитини.

Крім того, у висновку відсутнє підтвердження, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дитини на краще.

Також у справі немає належних та допустимих доказів, щодо жорстокого поводження матері із дитиною, а також щодо попередження ОСОБА_2 про необхідність змінити поведінку, документів про доведену вину в її діях, притягнення до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків чи те, що вона є хронічним алкоголіком або наркоманом.

Таким чином з огляду на вищевикладене суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; не проявлення інтересу до дитини; особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року

у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За встановлених у справі обставин, за відсутності беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо виховання дитини, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку, що позивач не довів існування достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, у зв`язку із наведеним суд не вбачає законних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина.

За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Тульчинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав, слід залишити без задоволення, оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет (орган опіки та піклування) Тульчинської міської ради Вінницької області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дамчук О.О.