ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 636/5002/24

провадження № 22-ц/4809/487/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року у складі головуючого судді Колесник С. І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість у сумі 53 317, 38 грн та здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування зазначено, що 08 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №601, на підставі якого відповідачці видано кредитну картку з лімітом в сумі 20 000 грн, який пізніше було підвищено до 40 001 грн.

Позивач вказує, що відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином.

У зв`язку з порушенням умов договору, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» станом на 01 січня 2024 року становить 53 317,38 грн, з яких: 32995,91 грн -заборгованість за кредитом, 20321,47 грн - заборгованість за процентами, 0,00 грн - заборгованість за комісією.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено укладення 08 серпня 2020 року між позивачем та відповідачкою кредитного договору, надання кредитних коштів та факт не виконання відповідачкою договірних умов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що 08 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання відповідачці кредиту є: - заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 601 від 08 серпня 2020 року, яка була підписана відповідачкою; - паспорт споживчого кредиту від 08 серпня 2020 року, який також був підписаний відповідачкою. Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав ОСОБА_1 грошові кошти у повному обсязі. Ліміт кредитування 20 000,00 грн, який був збільшений до 40001,00 грн.

Апелянт вказує, що виконав свій процесуальний обов`язок та забезпечив свої доводи та вимоги за змістом позовної заяви належними та допустимими доказами, однак суд першої інстанції, внаслідок неповного та невсебічного з`ясування обставин справи здійснив невідповідні висновки та ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк зазначив, що 08 серпня 2020 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №601, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти та користувалась ними, однак не виконує взяте на себе зобов`язання щодо повернення коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачем не долучено до позовної заяви кредитний договір №601 від 08 серпня 2020 року, на який представник позивача посилається у позовній заяві, відтак неможливо встановити факт укладення між сторонами кредитного договору та відповідно встановити наявність у відповідачки грошового зобов`язання перед позивачем.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі кредиту (встановлення кредитного ліміту) та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, встановила таке.

У позовній заяві АТ «Перший Український міжнародний банк» зазначено, що 08 серпня 2020 року між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір №601 на підставі якого видано останній кредитну картку із лімітом 20 000 грн, який пізніше було підвищено до 40 001 грн.

У додатках до позовної заяви зазначено про долучення до позову, зокрема копії кредитних договорів та паспортів споживчого кредиту (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та зазнаючи про відсутність кредитного договору №601 від 08 серпня 2020 року, суд не врахував того, що в додатках до позовної заяви вказано про наявність зазначених доказів.

Матеріали даної справи не містять акту, складеного відповідальними працівниками місцевого суду про відсутність/втрату у додатках до позовної заяви кредитного договору, як того вимагає Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

Крім того, апеляційним судом під час підготовки до розгляду справи з`ясовано, що в підсистемі «Електронний суд» цивільна справа не містить позовної заяви з додатками.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції формально розглянув спір та не з`ясував про наявність доказів, що стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, колегія суддів зазначає слідуюче.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно наявного у матеріалах справи конверту із довідкою про причини повернення/досилання, судом установлено, що судова кореспонденція, яка була направлена місцевим судом відповідачці ОСОБА_1 не вручена їй і повернута до суду з відміткою «адресат відмовився» (а.с.41).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що у тому випадку, якщо судова повістка/судова кореспонденція повертається до суду з причин того, що «адресат відмовився», то така кореспонденція вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, а особа вважається повідомленою належним чином.

Відтак, будучи повідомленою про це судове провадження та усвідомлюючи його наслідки, відповідачка не заперечила та не спростувала факт укладення кредитного договору з позивачем, не надала своїх письмових пояснень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору від 08 серпня 2020 року.

АТ «ПУМБ» до позову додано довідку про збільшення кредитного ліміту по договору №601 від 08.08.2020, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №601 від 08.08.2020 зі всіма змінами і доповненнями до нього, станом на 01.01.2024, виписку/особовий рахунок з 10.08.2020 по 01.01.2024 (а.с.7,12-15,16-17).

Так, згідно виписки/особового рахунку з 10.08.2020 по 01.01.2024 ОСОБА_1 підтверджено, що відповідачка користувалась кредитними коштами, здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, а відтак виконувала умови кредитного договору (а.с.12-15).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, було встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача.

Довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №601 від 10 серпня 2020 року підтверджено встановлення кредитного ліміту по рахунку ОСОБА_1 ,10 серпня 2020 року- 20 000 грн; 15 грудня 2020 року 25 000 грн; 20 травня 2021 року 27 000 грн; 17 червня 2021 року- 29 000 грн; 22 липня 2021 року 31 000 грн; 18 серпня 2021 року 33 000 грн (а.с.7).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором №601 від 10 серпня 2020 року, станом на 01 січня 2024 року загальна заборгованість відповідачки становить 53 317, 38 грн, з яких: - 32 995, 91 грн заборгованість за сумою кредиту; - 20 321, 47 грн заборгованість за відсотками (а.с.16-17).

Відтак, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає доведеною позивачем заборгованість відповідачки у розмірі 32 995, 91 грн, що відповідає сумі заборгованості по кредиту -отриманих та не повернутих кредитних коштів.

Факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачкою не спростовано.

Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутній кредитний договір, апеляційний суд не може встановити та перевірити наявність заборгованості за відсотками, зокрема чи була передбачена умовами кредитного договору сплата відсотків відповідачкою, а також який саме розмір відсотків був визначений сторонами.

За таких обставин, враховуючи наведене, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 32 995, 91 грн, судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 497, 04 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 245, 56 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм процесуального та матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом в розмірі 32 995, 91 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за поданння позовної заяви в розмірі 1 497, 04 грн та апеляційної скарги в розмірі 2 245, 56 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» () заборгованість за кредитом у розмірі 32 995, 91 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» () витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 497, 04 грн та витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 245, 56 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 22.05.2025.

Судді

С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник