Справа № 346/5404/24
Провадження № 2/346/335/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Коломия, Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -

у с т а н о в и в:

02.10.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Коломийський міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просила змінити розмір аліментів в сторону збільшення та стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу, попередній орієнтовний розмір яких становить 6000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 18.09.2010 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб в якому у них народилася донька ОСОБА_5 . Рішенням суду від 02.11.2018р. шлюб між сторонами було розірвано, доньку залишено проживати з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022р. з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач зазначає, що на теперішній час суми стягнутих аліментів недостатньо для матеріального утримання дитини, оскільки через значні інфляційні процесу в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Відтак, ОСОБА_1 стверджує, що 2000 грн. не покривають навіть базових мінімальних потреб доньки, а тому вона зі своєї сторони повинна витрачати на ОСОБА_6 значно більші кошти порівняно з ОСОБА_4 , що не відповідає принципу рівності батьків в утриманні своєї дитини. Також позивач вказує, що донька хворіє, є дитиною-інвалідом, потребує постійного стороннього догляду проходження реабілітації, різного роду консультацій, а також підтримки з боку матері та батька, в тому числі і матеріальної, оскільки є очевидним, що через незадовільний стан здоров`я витрачаються кошти і на лікування дитини. Оскільки відповідач в добровільному порядку надавати додаткові кошти, окрім визначеної судом суми аліментів, не бажає, а сплачуваних ним аліментів недостатньо, ОСОБА_1 просила задовольнити її вимоги та збільшити розмір аліментів до 5000 гривень щомісячно до досягнення їхньою донькою повноліття.

19.11.2024р. ОСОБА_7 подав до суду відзив в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивував тим, що весь час з народження доньки він не припиняв її утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймав та приймає участь у її вихованні та догляді, намагається надати їй повноцінне батьківське піклування та турботу, по мірі можливості прикладає зусилля у вирішенні повсякденних питань і проблем. Вважає, що позивач навмисне обгрунтовує свої вимоги недостовірними обставинами та вкотре намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях та заради саме свого майнового інтересу завдати йому майнової шкоди та надати суду неправдиві відомості щодо начебто невиконання ним своїх обов`язків по утриманню дитини. Вказує, що призначений йому розмір аліментів не є нижчим за 50% прожиткового мінімуму, він своєчасно та в повному обсязі сплачує їх і заборгованості по цим зобов`язанням в нього немає. Розмір його доходу за останні пів року становить 76515,00 грн., а тому сплата аліментів у розмірі, заявленому позивачем, не буде відповідати розміру його доходам та поставить його в скрутне матеріальне становище. Крім цього зазначає, що на теперішній час він перебуває в шлюбі з іншою жінкою, яка є особою з другою групою інвалідності, а тому також належить до його утриманців. Також звертає увагу на те, що позивач обґрунтовує вимоги зокрема і необхідністю витрат на лікування дитини, однак з вимогами про додаткові витрати на доньку в порядку ст. 185 СК України ОСОБА_1 до суду не зверталася. Вважає, що вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість сплачувати ним аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі 5000 грн., а позивачем не доведено обґрунтованості заявлення позовних вимог саме на таку суму. Вимоги про компенсацію витрат на правову допомогу позивача вважає безпідставними, оскільки доказів надання їй такої допомоги та їхню оплату, ОСОБА_1 не надала.

02.12.2024р. представник позивача ОСОБА_8 подала до суду відповідь на відзив в якій вказала, що відповідач умисно вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи, оскільки жодної участі в житті доньки сторін, окрім сплати визначеної судом суми аліментів, він не приймає та будь-яких підтверджень протилежності цих обставин, суду не надає. Аліменти, які стягуються з відповідача, використовуються виключно на потреби дитини, а не на потреби позивачки. Однак, з дорослішанням дитини, її потреби постійно збільшуються, ціни на продукти, речі та предмети необхідності зростають, а тому розмір аліментів в сумі 2000 гривень на теперішній час не є достатнім для утримання дитини. Просила задовольнити позовні вимоги та змінити розмір аліментів збільшивши їх до 5000,00 гривень.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що витрати на утримання доньки збільшуються, а відповідач не приймає участі в її житті та утриманні. Присуджений розмір аліментів ОСОБА_4 сплачує, інколи з затримками, що призводить до виникнення заборгованості, яку він потім погашає. На теперішній час така заборгованість по аліментам відсутня. Позивачка стабільного доходу не отримує, іноді шиє на замовлення та отримує близько 5000 гривень в місяць. Донька є дитиною-інвалідом та на неї виплачують соціальну допомогу в розмірі 3250,00 грн. З позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на доньку ОСОБА_6 вона не зверталася, але їй відомо, що з 2022 року матеріальний стан ОСОБА_4 покращився, його дохід збільшився за рахунок заняття підприємницькою діяльністю. Вважає, що надані відповідачем документи про розмір доходу відображають занижений розмір його заробітку, оскільки неофіційний дохід є значно вищим. Також додала, що донька має інвалідність з народження, а тому потребує більших витрат. При вирішенні спору про стягнення аліментів обставина щодо інвалідності доньки також враховувалася судом. Вказала, що про наявність у ОСОБА_4 ще однієї дитини чи інших утриманців їй не відомо.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Також просила суд при вирішенні спору врахувати стан здоров`я доньки сторін, який передбачає необхідність несення витрат не тільки на побутові потреби дитини, а й на її лікування, а також на судову практику в сімейних спорах при аналогічній обставині. Крім цього, вказала, що відповідач хоч і посилався на свою участь в житті та лікуванні ОСОБА_6 , однак фактично жодним чином цього не підтвердив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити з підстав, наведених у відзиві. Вважав, що сторона позивача не довела потребу в збільшенні розміру аліментів, оскільки не надала доказів витрат, які щомісячно здійснюються на дитину. Також зауважив, що обставини хвороби доньки можуть бути підставою для стягнення додаткових витрат, а не для збільшення розміру аліментів. Відповідачем були надані докази отримуваних ним доходів, які свідчать про відсутність в нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно. Батьки обоє та в рівній мірі повинні забезпечувати своїх дітей, але позивач не доводить, що витрачає на ОСОБА_6 10000 гривень щомісячно. Крім цього, просив врахувати, що у відповідача є інша сім`я, яку він теж повинен забезпечувати та дружина, яка має інвалідність.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 являються батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 18.09.2010р. у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 404 розірвано. Малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Витягами з реєстру Коломийської територіальної громади підтверджується, що ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_5 зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11 жовтня 2021р. і до повноліття дитини.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю до 18 років. З 09.08.2019р. їй призначено державну соціальну допомогу, виплату якої було продовжено 09.08.2024р. до 09.08.2029р.

Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 14.11.2024р. підтверджується переказ Алексєєвим Сергієм Вікторовичем ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4975,00 грн. Призначення платежу аліменти.

Згідно Витягу з ЄДРПОУ ОСОБА_4 зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Основний вид діяльності: вантажний автомобільний транспорт; додаткові: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

З довідки, виданої Коломийською державною податковою інспекцією Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області вбачається, що відповідно до інформаційної системи ДПС України «Податковий Блок» обсяг доходу, отриманий від провадження господарської (підприємницької) діяльності, яка зазначена в поданих ФОП ОСОБА_4 податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи-підприємця (спрощена система оподаткування платник єдиного податку 2 група) становить за період 01.04.2024р. по 30.09.2024р. 76515,00 гривень, що в середньому за місяць становить 12752,00 грн.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 підтверджується, що 05 березня 2024 року Коломийським відділом ДРАЦС був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , актовий запис № 84.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 489289, ОСОБА_9 з 12 грудня 2023 року було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена на строк до 01 лютого 2025р. Протипоказано всі види регулярної праці в звичайних умовах на період активного лікування.

Згідно довідки головного державного виконавця Коломийського відділу ДВС Атаманова С.М. станом на 18.11.2024р. заборгованість по аліментам, згідно виконавчого листа, виданого 30.03.2022р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутня.

Предметом спору в даній справі є зміна розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сторону збільшення.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначення розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025р.» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Частинами 1, 5 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Виходячи з наведених норм закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, а також здоров`я дітей.

Положення ст.. 12, 81 ЦПК України покладають на сторони обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З представлених в даній справі сторонами доказів, судом було встановлено, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, ОСОБА_4 був безробітнім та погоджувався на стягнення з нього аліментів в мінімальному гарантованому розмірі, передбаченому ст. 182 СК України про що зазначено в рішенні Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022р. На теперішній час матеріальний стан відповідача покращився, оскільки він займається підприємницькою діяльністю та отримує стабільний щомісячний дохід в розмірі близько 12750 грн., а тому вказана обставина враховується судом при вирішенні спору.

Посилання сторони позивача на стан здоров`я спільної доньки, суд до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи було підтверджено, що малолітня ОСОБА_5 хворіє з дитинства, має інвалідність, а тому дана обставина існувала на момент присудження аліментів, змін не зазнавала та вже була врахована судом при визначенні їхнього розміру.

Крім того, суд погоджується з запереченнями представника відповідача та зазначає, що хвороба дитини є особливою обставиною і ОСОБА_4 зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, однак позивач вимоги до відповідача в порядку ст. 185 СК України не пред`являла, хоча має таке право.

Щодо наявності у відповідача інших утриманців, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1-3 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Судом встановлено, що на теперішній час ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , якій було встановлено ІІ групу інвалідності, а тому вона є непрацездатною та має право на утримання від свого чоловіка. При цьому, суд також бере до уваги, що згідно довідки до акту МСЕК серії 12 ААГ № 489289, інвалідність ОСОБА_9 була встановлена до 01 лютого 2025 року і відомостей про продовження дії інвалідності дружини відповідача, матеріали справи не містять, а тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_9 й надалі має право на утримання від свого чоловіка.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні також посилався на наявність у ОСОБА_4 дитини від першого шлюбу, якого відповідач начебто зобов`язаний матеріально забезпечувати, однак жодних доказів наявності такого утриманця суду не надав, а в судовому засіданні заявив, що ця дитина на даний час повнолітня.

Таким чином, інші обставини, на які посилалися сторони, окрім зміни матеріального стану відповідача, суд вважає безпідставними та недоведеними, а тому до уваги не приймає.

Відтак, зважаючи на підтверджену зміну майнового стану ОСОБА_4 в сторону покращення після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, а також беручи до уваги неспівмірність розміру аліментів, які стягуються з відповідача, актуальним потребам дитини, суд, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», дотримуючись балансу інтересів дитини та матеріальних можливостей батька, вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_5 до 3200 гривень щомісячно, що відповідатиме мінімальному рекомендованому розміру аліментів (ч.2 ст. 182 СК України, ст.. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2025р.») та не перевищуватиме 1/4 частки доходів платника аліментів (ч.5 ст. 183 СК України).

Підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5000 гривень, як про те просила ОСОБА_1 , суд не вбачає, оскільки позивачем не доведено фінансову можливість ОСОБА_4 сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Щодо розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги Гринів Я.В. до суду було надано копію договору про надання правової допомоги від 13.08.2024р., укладеного між даним адвокатом та ОСОБА_1 , акт приймання- передачі професійних правничих послуг від 16.04.2025р., з якого слідує, що адвокатом була проведена наступна робота: вивчення та аналіз наданих клієнтом документів в тому числі, судових рішень та процесуальних документів, що стосуються суті спору вартістю 1000 грн., підготовка позовної заяви про збільшення розміру аліментів та формування правової позиції вартістю 3500 грн. та складання відповіді на відзив вартістю 2500 грн., а також надано товарини чек про оплату позивачем послуг адвоката на суму 7000 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є зміна розміру аліментів. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, а об`єм наданих адвокатом послуг не є значним. Крім цього, суд бере до уваги, що подана до суду відповідь на відзив за змістом наведених правових норм є дуже схожою зі змістом самого позову, а тому вартість складання даної заяви по суті є явно завищеною адвокатом.

За таких обставин, враховуючи складність справи та реальний обсяг наданих адвокатом послуг, а також беручи до уваги часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, а при повній їх компенсації не буде дотримано балансу пропорційності до задоволеної частини позовних вимог. Відтак, суд, керуючись принципами співмірності та розумності, вважає за необхідне зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 3500 гривень. та стягнути вказану суму з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2000 (двох тисяч) гривень до 3200 (трьох тисяч двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Виконавчий лист №346/4919/21., виданий на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2022р. щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок на користь держави, на рахунок: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації: 22030106.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З урахуванням перебування судді Третьякової І.В. у відпустці з 19.05.2025 по 23.05.2025р. включно, повне судове рішення складено та проголошено 26 травня 2025 року.

Суддя: Третьякова І. В.