Справа № 293/264/25
Провадження № 2/293/394/2025
УХВАЛА

26 травня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Лось Л.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою позовну заяву ОСОБА_1

до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області

Вікарчук Ольги Петрівни

про визнання недійсним запису про скасування заповіту

ВСТАНОВИВ:

11.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_2 за змістом якого просить:

- визнати недійсним запис про скасування заповіту, вчинений на підставі заяви від 11.03.1985 в заповіті ОСОБА_3 від 09.08.1979 на користь ОСОБА_4 .

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 18.03.2025, постановленою у складі судді Лось Л.В., суд передав справу за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та ОСОБА_2 про визнання недійсним запису про скасування заповіту за територіальною підсудністю до Корольовського районного суду міста Житомира.

19.05.2025 до Черняхівського районного суду Житомирської області надійшла вказана цивільна справа в порядку підсудності, визначеної відповідно до ухвали Корольовського районного суду м. Житомра від 23.04.2025.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 головуючим у даній справі визначено суддю Лось Л.В. та справу передано судді для розгляду.

Вивчивши зміст матеріалів справи, головуючий суддя до вирішення питання про відкриття провадження заявив самовідвід з огляду на таке.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЦПК України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу.

Згідно із ч.9 ст.40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

За приписами ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому.Суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (п. 1). У п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи зазначено, що державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухвалених 17.11.2010 р., зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п. 11).

Як зазначає ЄСПЛ у рішенні від 24 травня 1989 року у Справі Гаусшильдта, найголовніше - це довіра, яку у демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (заява №11/1987/134/188, § 46,48).

Визначаючи, чи є суд незалежним, Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (справи «Бєлілос проти Швейцарії» та «Очолан проти Туреччини») і застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд (справи «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Крім того, відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Так, на переконання суду, зважаючи на ухвалене в межах даної справи рішення (ухвала суду від 18.04.2025) у складі судді Лось Л.В., розгляд даної справи в тому ж складі суду може сприйматися сторонами як порушення закріпленого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, права на справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23, зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З метою запобігання можливих безпідставних звинувачень у необ`єктивному розгляді справи, уникнення в подальшому можливих будь-яких сумнівів у неупередженості судді при розгляді цієї справи, з морально-етичних міркувань, приходжу до висновку про наявність підстав для самовідводу, який вважаю доцільним і необхідним в інтересах правосуддя та сторін у справі, задовольнити.

Згідно вимог ч.1 ст.41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Керуючись статтями 36, 37,39, 40, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити самовідвід судді Черняхівського районного суду Житомирськї області Лось Людмили Віталіївни від розгляду справи № 293/264/25.

2. Відвести головуючого суддю Черняхівського районного суду Житомирської області Лось Л.В. від розгляду цивільної справи №293/264/25..

3. Цивільну справу № 293/264/25 передати до канцелярії Черняхівського районного суду Житомирської області для визначення іншого складу суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Людмила ЛОСЬ