ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 645/5405/23
Номер провадження 22-ц/818/1595/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в складі судді Шарка О.П. по справі № 645/5405/23 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2019 року приблизно о 14-15 год. в м. Харкові в районі площі Захисників України сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , трактора «МТЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Позивач в казав, що відповідно до постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача.

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Власник пошкодженого автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , 18 жовтня 2019 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди.

Згідно звіту автотоварознавчого дослідження від 04 грудня 2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , склала 57 564,93 грн.

На підставі наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 47 078,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 300076 від 11 січня 2020 року. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 130033 від 08 січня 2020 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 48 095,15 грн.

Відповідач як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати йому завдану шкоду в порядку регресу.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак добровільно відшкодування він не здійснив.

Просив стягнути з ОСОБА_1 завдані збитки у порядку регресу у розмірі 48 095,15 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

09 квітня 2024 року від представниці ОСОБА_1 адвоката Такідзе І.Л. надійшов відзив на позов, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що будь-яких досудових претензій від МТСБУ відповідач не отримував. Його вина у скоєнні ДТП не доведена, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, постанови суду не містять висновків щодо вини ОСОБА_1 . Вказала про понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі орієнтовно 20 000,00 грн.

12 квітня 2024 року від МТСБУ надійшла відповідь на відзив. Вказав, що відзив подано з пропуском встановленого строку; заходи досудового врегулювання не є обов`язковими; не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за фактом вчинення ДТП та закриття справи про адміністративне правопорушення з не реабілітуючої підстави не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено вину ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 23 травня 2019 року.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 25 грудня 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України до суду апеляційної інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права. На підтвердження вини відповідача надано постанови суду першої та апеляційної інстанції у справі про адміністративне правопорушення, якими встановлені обставини ДТП, зокрема те, що ОСОБА_1 різко загальмував, створивши своїми діями загрозу безпеки дорожнього руху. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 12.9 «г», 2.3 «д» Правил дорожнього руху, що стало підставою для складення працівниками поліції щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення. Провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито не у зв`язку з відсутністю вини ОСОБА_1 , а у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що не є реабілітуючою підставою та не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2019 року о 14-15 год. в м. Харкові в районі площі Захисників України сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , трактора «МТЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року, провадження у справі № 646/4695/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито (а.с. 8 зворот, 9-12).

У постанові Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року встановлено, що 23 травня 2019 року о 14 годині 15 хвилин в м. Харкові в районі площі Захисників України, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , різко загальмував, створивши своїми діями загрозу безпеки дорожнього руху, внаслідок чого трактор МТЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди. Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162043, який складено за порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 12.9 «г», 2.3 «д» ПДР України, схемою місця ДТП, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 10).

Станом на 23 травня 2019 року ОСОБА_1 , водій транспортного засобу Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується витягом з бази даних МТСБУ (а.с. 45).

Власник пошкодженого автомобіля «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , 18 жовтня 2019 року повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с. 13-16).

Як вбачається зі звіту № 433/М/2019 від 04 грудня 2019 року про оцінку вартості відновлювального ремонту «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу без ПДВ склала 57 564,93 грн (а.с. 17-39).

За складання вказаного звіту Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія» 1016,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 130033 від 08 січня 2020 року (а.с. 43).

На підставі вказаного звіту Моторне (транспортне) страхове бюро України27 грудня 2019 року склало розрахунок розміру регламентної виплати, яка належить власнику колісного транспортного засобу марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого розмір регламентної виплати має складами 47 078,55 грн (а.с. 40).

На підставі наказу № 322 від 10 січня 2020 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 47 078,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 300076 від 11 січня 2020 року (а.с. 5, 41-42, 55).

16 жовтня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України склало на адресу ОСОБА_1 претензію про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 48 095,15 грн (а.с. 44).

Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-21017 св 21.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі № 521/10891/15 (провадження № 61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18).

Як встановлено судом, Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено власнику автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 регламентну виплату у розмірі 47 078,55 грн у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його участі та участі транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , цивільна відповідальність якого не була застрахована.

Виплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку встановлені судом та підтверджені матеріалами справи.

Відмовляючи Моторному (транспортному) страховому бюро України у задоволенні позову про відшкодування шкоди у порядку регресу суд першої інстанції виходив з недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2019 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито (а.с. 8 зворот, 9-12).

При цьому, у постанові Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року встановлено, що 23 травня 2019 року о 14 годині 15 хвилин в м. Харкові в районі площі Захисників України, 1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , різко загальмував, створивши своїми діями загрозу безпеки дорожнього руху, внаслідок чого трактор МТЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_3 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальної шкоди. Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162043, який складено за порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 12.9 «г», 2.3 «д» ПДР України, схемою місця ДТП, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 10).

Суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП - за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених у статті 38 цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц; від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18; від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19; від 26 жовтня 2022 року у справі № 645/6088/18.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 383/846/18).

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Отже, той факт, що відповідача ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, не є підставою для звільнення його від цивільної відповідальності, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито з не реабілітуючих підстав, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності його вини у дорожньо-транспортній пригоді.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 162043, який складено за порушення водієм ОСОБА_1 пунктів 12.9 «г», 2.3 «д» ПДР України, не оскаржено та не скасовано.

Клопотань про призначення судової автотехнічної експертизи в межах цивільної справи від ОСОБА_1 ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надходило.

Доказів спричинення дорожньо-транспортної пригоди іншими водіями матеріали справи не містять.

За наведених обставин вбачаються правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України на виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 та на складання звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Враховуючи, що законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі, потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, в порядку регресу, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 48 095,15 грн.

У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено судовий збір в розмірі 414,00 грн (а.с. 56), за подання апеляційної скарги - 4026,00 грн (а.с. 171).

Оскільки позов та апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 414,00 + 4026,00 = 4440,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8) завдані збитки у порядку регресу у розмірі 48 095 (сорок вісім тисяч дев`яносто п`ять) грн 15 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4440 (чотири тисячі чотириста) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук