ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2538/25 Справа № 199/1762/24 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косюг Валерій Петрович, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року в цивільній справі номер 199/1762/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 грудня 2023 року ОСОБА_1 в районі будинку №81-б по вул. Калиновій у м. Дніпрі керував транспортним засобом «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, порушивши вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, при виїзді з двору будинку АДРЕСА_1 не надав перевагу в русі автомобілю «MG-943», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Калиновій, та скоїв з ним зіткнення.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав пошкодження переднього бамперу, капоту, фари праворуч, правого крила спереду, лакофарбового покриття, торпеди салону, подушок безпеки спереду та інше.

Винним в скоєнні ДТП відповідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 року по справі №199/131/24 визнаний ОСОБА_1 з накладенням на нього адміністративного стягнення.

Позивач зазначає, що транспортний засіб «MG-943», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить йому на праві особистої приватної власності, у зв`язку з чим йому завдано матеріальну шкоду.

Відповідно до страхового полісу №АР21476898 від 22.05.2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком виступає ПрАТ «СК «Євронікс Україна», а страхувальником ОСОБА_1 . Франшиза за договором страхування, яку повинен сплатити відповідач, складає 3200,00 грн. Гранична страхова сума за майнову шкоду складає 160000,00 грн, яка виплачується страховиком за мінусом франшизи.

Оскільки статтею 6 договору купівлі-продажу транспортного засобу №000884 від 13.03.2023 року передбачені гарантійні строки експлуатації автомобіля за умови обслуговування автомобіля виключно на сервісних центрах авторизованих дилерів Компанії «MG Motor Со»(п. 6,3), тому для того щоб гарантійний термін продовжував діяти, позивач обмежений варіантами місць проведення ремонтних робіт. Він звернувся на офіційний сервісний центр продавця та отримав рахунок-фактуру №0 від 09.02.2024 року, де загальна сума відновлювальних робіт становить 435728,46 грн.

Позивач, як власник майна, якому спричинено шкоду, враховуючи той факт, що цивільна відповідальність відповідача застрахована, звернувся із відповідною заявою від 26.12.2023 року до страховика про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, однак сума страхового відшкодування не покриває збитки, спричинені відповідачем. Так, сума страхового відшкодування складає 156800,00 грн (160000,00 грн - 3200,00 грн франшиза). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 278928,46 грн (435728,46 грн розмір шкоди - 158800,00 грн.)

В добровільному порядку відповідач дану суму матеріальної шкоди не сплатив, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 278928,46 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2789,29 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування шкоди, - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 278928,46 грн, а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 2789,29 грн, а всього 281717,75 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косюг В.П., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року в справі №199/1762/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального права.

Апелянт не погоджується з розрахунком суми відшкодування завданої шкоди, зробленим ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС», , оскільки не знає, що за фахівець з врегулювання провів розрахунок і визначив суму відшкодовування, чи має ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» проводити подібні розрахунки та знання з методики оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідачу не було надано документів, що потверджують розрахунок збитків та суми відшкодування. Данні про розрахунок суми відшкодування були отримані лише на адвокатський запит. Доказів, що ціни на запасні частини і роботи, які зазначені в рахунку-фактурі Сервісного центра ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №0 від 09.02.2024 року, відповідають ринковим цінам і не є завищеними позивачем до суду не надано.

01.02.2024 року представником страхової компанії ПАТ «СК» «Євроінс Україна» було проведено розрахунок №147928/1 суми страхового відшкодування, а саме ДТП, що мала місце 24.12.2023 року по вул. Калинова, 81-Б, та заподіяно власнику транспортного засобу, державний номер НОМЕР_3 . Вартість відновлювального ремонту складає 352783,43 грн. Визначення розміру збитку є обов`язком страховика. У зв`язку з чим, договором страхування передбачено умови, за яких розрахунок збитку розраховується по документах, визначених договором страхування, а не ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС».

Отже, рахунок-фактура Сервісного центра продавця ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» від 09.02.2024 року СТО не входить до переліку документів, передбачених договором страхування.

Крім того, позивачем не надано доказів оплати рахунку-фактури Сервісного центра продавця ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №0 від 09.02.2024 року, а також не надано доказів проведення ремонту на вказаному СТО, (акти виконаних робіт, оплату рахунків, тощо). Ці документи в матеріалах справи відсутні. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що рахунок-фактура ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №0 від 09.02.2024 року є неналежним та недостатнім доказом розміру збитку відносно автомобіля «MG 943», державний номерний знак НОМЕР_3 .

В рахунку фактурі СТО ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №2 від 25.12.2023 року і рахунку-фактурі №1 від 11.01.2024 року зазначена різна сума збитків, що взагалі ставить питання про достовірність рахунка, наданого позивачем до суду.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Грищенко І.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2024 року по справі №199/1762/24 залишити без змін.

Відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції приймав активну участь в розгляді справи. Про це свідчить те, що в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від 18.06.2024 року, до якого не надано жодних доказів правового обґрунтування своєї позиції. Однак, при цьому до апеляційної скарги подано документи, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, та про долучення та дослідження яких, апелянт не ставить питання при оскарженні рішення суду першої інстанції. Дати доданих до апеляції документів свідчать про наявність їх у відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції. Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Апеляційна скарга не містить конкретного обґрунтування підстав відмові у позові, яке було б узгоджене з діючим законодавством та судовою практикою.

Якщо страхове відшкодування повністю не покривають відновлювальний ремонт, то різницю повинен відшкодувати винуватець, зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Апеляційна скарга не спростовує викладені в рішенні суду першої інстанції підстави задоволення позовних вимог, відповідач підтвердив наявність вини, причинно-наслідковий зв`язок між його діями та збитками, які він поніс, та те, що відновлювальний ремонт не покривається сумою страхового відшкодування, а різницю повинен нести саме відповідач.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Косюг В.П. доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Грищенко І.В. в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав. Просив в її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції за лишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, відповідача та його представника , представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року встановлено , що 24 грудня 2023 року ОСОБА_1 в районі будинку №81-б по вул. Калиновій у м. Дніпрі керував транспортним засобом «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, порушивши вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, при виїзді з двору будинку АДРЕСА_1 не надав перевагу в русі автомобілю «MG 943», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Калиновій, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винною особою у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 10-10зв).

До матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №555444 (а.с. 11).

До матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу транспортного засобу №000884 від 13.03.2023 року, укладений між ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС», як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, та видаткова накладна №257 від 14 квітня 2023 року (а.с. 12-15, 16).

Відповідно до страхового полісу №АР21476898 від 22.05.2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком виступає ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а страхувальником ОСОБА_1 . Франшиза за договором страхування складає 3200,00 грн. Гранична страхова сума за майнову шкоду складає 160000,00 грн (а.с. 17-21).

ОСОБА_2 звернувся на офіційний сервісний центр продавця та отримав рахунок-фактуру №0 від 09.02.2024 року, де загальна сума відновлювальних робіт становить 435728,46 грн (а.с. 22-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильними та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 ЦК України передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати.

Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, з винної у ДТП особи за законом стягується різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі №6-691цс15).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат

неможливим було б відновлення порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у справі №522/15636/16-ц від 11.11.2019 року.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року встановлено , що 24 грудня 2023 року ОСОБА_1 в районі будинку №81-б по вул. Калиновій у м. Дніпрі керував транспортним засобом «MAZDA 3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, порушивши вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, при виїзді з двору будинку АДРЕСА_1 не надав перевагу в русі автомобілю «MG 943», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Калиновій, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винною особою у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності.

До матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №555444.

До матеріалів справи долучено договір купівлі-продажу транспортного засобу №000884 від 13.03.2023 року, укладений між ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС», як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, та видаткова накладна №257 від 14 квітня 2023 року.

Відповідно до страхового полісу №АР21476898 від 22.05.2023 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком виступає ПрАТ «СК «Євроінс Україна», а страхувальником ОСОБА_1 . Франшиза за договором страхування складає 3200,00 грн. Гранична страхова сума за майнову шкоду складає 160000,00 грн

ОСОБА_2 звернувся на офіційний сервісний центр продавця, та отримав рахунок-фактуру №0 від 09.02.2024 року, де загальна сума відновлювальних робіт становить 435728,46 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту завдання шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася з вини відповідача, розміру завданої шкоди, з наданням належних, допустимих та достовірних доказів. Тому відповідач ОСОБА_1 відповідно до закону зобов`язаний відшкодувати цю шкоду.

До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 додано певні документи щодо вартості відновлювального ремонту, а саме: відповідь страхової компанії СК «Євроінс Україна; страховий акт №147028/1/2023; розрахунок №147028/1 суми страхового відшкодування; рахунок-фактура ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №2 від 25.12.2023 pоку; рахунок-фактура ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №1 від 11.01.2024 року; рахунок-фактура ТОВ «АВТО-ІМПУЛЬС» №0 від 09.02.2024 року; фототаблиця з місця ДТП; заява про страхове відшкодування; акт огляду колісного транспортного засобу MG AE1828YA 25.11.2024 року.

Апеляційний суд не приймає додані до апеляційної скарги докази щодо можливої вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказів неможливості надання до суду першої інстанції даних документів апеляційному суду відповідачем не надано, а, крім того, ним не заявлено клопотання про призначення судової експертизи на предмет дійсної вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля на підтвердження своїх доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд позбавлений права обов`язкового призначення відповідної експертизи за відсутністю такого клопотання.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Косюг Валерій Петрович, залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Судді: