Справа № 451/1784/24 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/524/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») страхове відшкодування в розмірі 213273 грн., пов`язане із втратою годувальника, та 10000 грн. судових витрат (витрат на правничу допомогу).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 24.10.2024 року, близько 19 год. 20 хв., на автодорозі між м. Радехів та с. Павлів Шептицького району Львівської області, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), в якій транспортний засіб марки «Suzuki SX-4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 (чоловіка позивачки), який від отриманих травм помер на місці ДТП.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Suzuki SX-4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», тому позивач звернулась до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування, як дружині загиблого, а саме: 32000 грн. моральної шкоди, 10727 грн. витрат на поховання і 288000 грн. відшкодування утриманцю, однак, за договором про врегулювання страхового випадку, відповідач виплатив їй лише витрати на поховання в розмірі 10727 грн. та моральну шкоду в розмірі 32000 грн., а всього 42727 грн.

Позивач зазначає, що надала відповідачу документи, які підтверджують її перебування на утриманні чоловіка, дохід якого на момент ДТП був достатнім для утримання їх обох, тому вважає, що мала законне право на отримання від страховика забезпеченого транспортного засобу страхового відшкодування в повному обсязі. Відтак, з урахуванням укладеного між сторонами договору та виплачених сум, просила стягнути з відповідача на її користь 213273 грн. в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника для непрацездатної дружини.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач звертає увагу на те, що для отримання страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, в порядку п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідно керуватися ст.1200 ЦК України та спеціальною нормою, яка регулює дані правовідносини, п.27.2 ст.27 вказаного Закону, тобто, для отримання відшкодування шкоди в разі смерті годувальника достатньо входити у коло суб`єктів, визначених в ч.1 ст.1200 ЦК України, бути непрацездатною особою, яка була на утриманні або мала на день смерті право на одержання від годувальника утримання.

Вважає, що в силу наведеної вище норми закону, основним доказом наявності права позивача на отримання відшкодування по втраті годувальника є: досягнення пенсійного віку, встановленого законом, та наявність родинних відносин.

Зазначає, що надала суду документи, що підтверджують її перебування на утриманні в чоловіка, зокрема: свідоцтво про одруження, пенсійне посвідчення ОСОБА_1 , довідку про доходи ОСОБА_3 , довідку про розмір пенсії ОСОБА_1 , довідку про спільне проживання та ведення спільного господарства, акт сусідів про перебування на утриманні.

Вважає, що вказані документи в розумінні цивільно-процесуального законодавства є належними та допустимими доказами.

Додає, що на момент ДТП її чоловік офіційно працював в КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» та отримував сукупний дохід, достатній для утримання себе та своєї непрацездатної дружини, що підтверджується довідкою про доходи загиблого.

Зауважує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц, підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання з заявником.

10.03.2025 року відповідач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта, зазначаючи, що позивачкою не надано всіх, визначених в п.35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

В судове засідання апеляційного суду 13.05.2025 року відповідач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності їхньої сторони.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 22.05.2025 року о 12 год. 45 хв.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2024 року, близько 19 год. 20 хв., на автодорозі між м. Радехів та с. Павлів Шептицького району Львівської області, сталась ДТП, в якій транспортний засіб марки «Suzuki SX-4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер на місці ДТП.

За фактом даної ДТП, 25.10.2024 року ГУ НП у Львівській області внесено відомості до ЄРДР, кримінальне провадження №0001094, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.22).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Suzuki SX-4», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс №219883239 (а.с.27).

Факт смерті ОСОБА_3 24.10.2024 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28.10.2024 року (а.с.24).

Позивач ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3 від 16.09.1978 року (а.с.26).

До дня смерті ОСОБА_3 працював у Комунальному підприємстві «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт і його сукупний дохід за період з 01.06.2024 року по 30.09.2024 року (за 4 місяці), який передував події ДТП, становив 61181 грн. 82 коп., щомісячний 15000 грн. (а.с.37).

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кам`янка-Бузькому об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області та отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01.11.2023 року по 31.10.2024 року становив 39221 грн. 14 коп., розмір пенсії у травні жовтні 2024 року становив по 3644 грн. 46 коп. щомісячно (а.с.21, 38).

До дня смерті ОСОБА_3 постійно проживав разом зі своєю дружиною позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости сіл Павлів, Стани від 08.11.2024 року №685 (а.с.39).

06.11.2024 року представник ОСОБА_1 повідомив про ДТП та звернувся у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявами про виплату страхового відшкодування, в яких просив виплатити ОСОБА_1 : страхове відшкодування, пов`язане з понесеними витратами на поховання в розмірі 10727 грн., страхове відшкодування, пов`язане із заподіянням моральної шкоди в розмірі 32000 грн., та страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника в розмірі 288000 грн. (а.с.28-36).

12.11.2024 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про врегулювання страхового випадку за договором ОСЦПВ №219883239, за умовами якого, страховиком проведено розрахунки по страховій події за шкоду, пов`язану з витратами на поховання у розмірі 10727 грн. та із заподіяною моральною шкодою (1/3 частки) у розмірі 32000 грн., всього на загальну суму 42727 грн. (а.с.82-83).

У пункті 5 договору вказано, що цим договором сторони не врегульовують вимоги, пов`язані з виплатою страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із втратою годувальника та із витратами на спорудження пам`ятника.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі Закон), визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Так, зокрема, пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Вказана норма частини першої статті 1200 ЦК України не визначає такої правової підстави для виплати відшкодування непрацездатній особі, як потреба цієї особи в утриманні, відтак, достатньою підставою для виплати названого відшкодування є встановлення самого факту перебування особи на утриманні в потерпілого, або наявності у неї права на одержання утримання від потерпілого на день його смерті.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року (справа №577/1316/20-ц, провадження №61-7108св21).

Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 , особою, яка мала право на отримання страхового відшкодування на підставі статті 1200 ЦК України, була його дружина позивач ОСОБА_1 , яка на момент смерті свого чоловіка була непрацездатною (отримувала пенсію за віком) та знаходилась на його утриманні, оскільки чоловік працював і його дохід значно перевищував дохід (пенсію) дружини, з якою вони разом проживали, що підтверджується названими вище довідками, яких, на переконання колегії суддів, в контексті наведених вище положень закону, достатньо для висновку про наявність правових підстав для присудження позивачці, як утриманцю загиблого в ДТП чоловіка, страхового відшкодування.

Враховуючи викладене й те, що позивачка в позові просить стягнути назване вище відшкодування у мінімальному розмірі, така вимога є законною і підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції наведених вище вимог закону в повній мірі не врахував і не дав належної правової оцінки поданим позивачкою доказам, дійшовши помилкового висновку про те, що їх недостатньо для задоволення позову, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та наслідки розгляду справи апеляційним судом, а також те, що до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції сторона позивача зробила відповідну заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу і подала докази на підтвердження таких витрат, заява підлягає вирішенню апеляційним судом.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Колегія суддів вважає розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції і описаних у детальному розрахунку робіт (наданих послуг) від 19.12.2024 року (а.с.52-53), необґрунтовано завищеним.

Так, зокрема, консультації адвоката з клієнтом до судового розгляду справи (3000 грн.) не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а для складання позовної заяви та збору доказів професійними адвокатами адвокатського об`єднання «Автопоміч», які спеціалізуються по даній категорії справ, немає необхідності затрачати стільки часу, як описано в детальному розрахунку наданих послуг (7 год.), тому оцінка вартості таких послуг має становити 4000 грн., що відповідатиме принципу співмірності розміру судових витрат із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Отже, враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Окрім того, враховуючи те, що відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2132 грн. 73 коп. та апеляційної скарги в розмірі 3199 грн. 10 коп., що сумарно становить 5331 грн. 83 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у користь ОСОБА_1 страхове відшкодування утриманцю в розмірі 213273 гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5331 гривень 83 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 травня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич