№ провадження 2/646/513/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2025 року м. Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря судового засідання Святолуцької К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом адвоката Лисенка Володимира Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3% річних за борговою розпискою,-
До Основ`янського районного суду міста Харкова звернувся адвокат Лисенко В.С., що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором позики у сумі 8700 доларів США, 200 Євро, 3% річних у сумі 748,26 доларів США та 16,92 Євро, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 100 000 грн. та судовий збір у сумі 3196,20 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 12.11.2021 ОСОБА_1 було надано ОСОБА_2 позику грошові кошти у розмірі 8700 доларів США та 200 Євро на строк до 01.12.2021 та 31.12.2021. В підтвердження отримання грошових коштів була складена та підписана відповідачем розписка. Водночас відповідач позику не повернув, про що свідчить наявність боргової розписки у позивача. У зв`язку з вищевикладений позивач звернувся до суду та просив стягнути основні суми боргу та 3 % річних, нарахованих на суми, які були позичені відповідачу.
Ухвалою суду від 01.11.2024 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 19.03.2025 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності та самого позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст.131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2021 сторони уклали договір позики, який викладений у формі розписки. Відповідно до змісту розписки позивач (позикодавець) передав у власність відповідача (позичальника) грошові кошти в сумі 3700 доларів США, 5000 доларів США та 200 Євро, відповідач зобов`язався повернути 5000 доларів США до 01.12.2021, а 3700 доларів США та 200 Євро до 31.12.2021.
Оригінал вказаної розписки досліджений безпосередньо в судовому засіданні.
Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року в справі № 206/6401/18 (провадження № 61-9197св21) зазначено, що: «на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18)».
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).
Разом з цим, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговою розпискою від 12.11.2021, яка знаходиться у позивача.
Наявність оригіналу боргової розписки у ОСОБА_1 свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, що унормовано статтею 545 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
З наведеного випливає, якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорювання договору позики.
Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже судом встановлено, що на час розгляду справи грошові кошти за договором позики від 12.11.2021 позивачу не повернуті, що свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань, наявність оригіналу боргової розписки у позикодавця свідчить про невиконання свого обов`язку боржником.
Відповідач не надав суду доказів на спростування факту укладення договору позики, доказів виконання зобов`язання чи додаткових договірних відносин щодо зміни строку повернення позики.
Відтак, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму неповернутих грошових коштів переданих за борговою розпискою, тобто 8700 доларів США та 200 Євро, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Право нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18).
Оскільки відповідач договірні зобов`язання не виконав, за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 748,26 доларів США та 16,92 Євро, що відповідатиме вимогам ст. 625 ЦК України.
Поданий представником позивача розрахунок трьох процентів річних від прострочених 200 Євро за період з 01.01.2022 по 26.10.2024, 3700 доларів США за період з 01.01.2022 по 26.10.2024 та 5000 доларів США за період з 02.12.2021 по 26.10.2024 є вірними і сумнівів у суду не викликає.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 3196 грн. 20 коп. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги адвоката Лисенка Володимира Сергійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та 3% річних за борговою розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.11.2021, яка складається із основного боргу в розмірі 8700 доларів США та 200 Євро та 3% річних в розмірі 748,26 доларів США та 16,92 Євро, а всього 9448,26 (дев`ять тисяч чотириста сорок вісім, двадцять шість) доларів США та 216, 92 (двісті шістнадцять, дев`яносто два) Євро.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3196 (три тисячі сто дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог ст. ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;
представник позивача - адвокат Лисенко Володимир Сергійович, адреса для листування: м. Харків, вул. Конторська, 90, діє на підставі договору про надання правової допомоги №152 від 21.10.2024, ордеру серії АН №1104023 від 21.10.2024 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5146 від 30.08.2018;
відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Головуючий: А.О. Шиховцова