Дата документу 22.05.2025
Справа № 501/5075/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС»

до

відповідачів:

1 ОСОБА_1 ,

2 ОСОБА_2 ,

3 ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про стягнення 3% річних

учасники справи:

представник позивача Онащенко К.В.,

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Джулай О.О.,

ухвалив рішення та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник ТОВ з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» 06.12.2023 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача три відсотка річних в розмірі 157 651,38 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача три відсотка річних в розмірі 157 651,38 грн.;

- стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати у справі.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21.11.2006 у розмірі 55 350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становило 866 889,67 грн. та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту, сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн. та судові витрати у справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 29.04.2020 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 та Постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі №501/229/15-ц змінено.

Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 видано два виконавчі листи по вказаній цивільній справі, які перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В.

Між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» 18.04.2023 укладено договір факторингу №18/04/2/2023, відповідно до умов якого до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, яким забезпечуються зобов`язання за первинними договорами у порядку п.4.10 цього Договору.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.09.2023 по цивільній справі №501/229/15-ц замінено стягувача у виконавчих листах від 31.07.2020 з примусового виконання рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц.

Позивач, посилаючись на ст.625 ЦПК України, звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник відповідача Прохоренкової М.В. 01.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.48-50), просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- за текстом позову відсутня жодна інформація стосовно виконання відповідачем спірного зобов`язання на момент такого виконання;

- відповідно до розрахунку нарахування відсотків за прострочення грошового зобов`язання закінчується 21.11.2023, з чим відповідач не погоджується;

- у провадженні приватного виконавця перебували виконавчі провадження щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» суми боргу по справі №501/229/15-ц;

- 11.08.2023 в межах зведеного ВП №71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача, за результатами якої вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі. Листом приватного виконавця від 15.08.2023 відповідача повідомлено про наявність на депозитному рахунку надлишково стягнутої суми грошових коштів у розмірі 135 155,85 грн. У зв`язку з чим, нарахування відсотків та будь-яких штрафних санкцій за невиконання зобов`язання з даного моменту не є можливим;

- позивач набув права кредитора починаючи з моменту укладання договору факторингу, проте вчасно не скористався своїм правом замінити сторону у виконавчому провадженні;

- будь-яких обґрунтованих підстав можливості нарахування відсотків після фактичного виконання зобов`язань позовна заява не містить;

- щодо розміру боргу, на яку позивач нараховує відсотки, відповідач вказує, що на момент звернення кредитора з позовом 29.11.2023 сума основного боргу розрахована на курсом НБУ на вказану дату 36,36 грн. за дол. США, що становить 2 012 537,39 грн., проте зі змісту позову не можливо встановити яким чином сумою нарахування відсотків визначено саме 2 047 056,39 грн.;

- стосовно терміну нарахування відсотків, відповідач посилається у відзиві на те, що 17.03.2023 набрав чинності п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного, заявник стверджує, що граничним строком розрахунку відсотків річних є 23.02.2022, тощо.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов.

Інші сторони були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явились.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 06.12.203 справа розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.30).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2023 відкрито провадження у справі (а.с.35-36).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.05.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.96-97).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21.11.2006 у розмірі 55 350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становило 866 889,67 грн. та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн. та судові витрати у справі (а.с.18-19).

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц залишено без змін (а.с.20-21).

Постановою Верховного суду від 29.04.2020 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 та Постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі №501/229/15-ц змінено (а.с.22-24).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з кожного.

Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 видано два виконавчі листи по вказаній цивільній справі, які перебували на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., що підтверджується листом приватного виконавця (а.с.51).

Між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» 18.04.2023 укладено договір факторингу №18/04/2/2023, відповідно до умов якого до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, яким забезпечуються зобов`язання за первинними договорами у порядку п.4.10 цього Договору (а.с.14-17).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 04.09.2023 по цивільній справі №501/229/15-ц замінено стягувача у виконавчих листах від 31.07.2020 з примусового виконання рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень України.

У провадженні приватного виконавця перебували виконавчі провадження щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» суми боргу по справі №501/229/15-ц (а.с.57-58).

11.08.2023 в межах зведеного ВП №71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача, за результатами якої вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі. Листом приватного виконавця від 15.08.2023 відповідача повідомлено про наявність на депозитному рахунку надлишково стягнутої суми грошових коштів у розмірі 135 155,85 грн. (а.с.59-60).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст.1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст.2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом.

По даній справі позивач просить стягнути три проценти річних згідно ст.625 ЦК України, посилаючись на те, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено у повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 21.11.2006 у розмірі 55 350,31 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становило 866 889,67 грн. та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755,04 грн. та судові витрати у справі.

Позивач вказує, що за період з 29.04.2021 по 21.11.2023 3% річних внаслідок невиконання даного рішення суду складає 157 651,38 грн.

Судом встановлено, що Постановою Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 у справі №501/229/15-ц залишено без змін (а.с.20-21).

Постановою Верховного суду від 29.04.2020 заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15.04.2015 та Постанову Одеського апеляційного суду від 02.04.2019 у справі №501/229/15-ц змінено (а.с.22-24).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 55 350,31 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 24 грудня 2014 року становило 866 880 (вісімсот шістдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень 67 копійок, та заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 21 755 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 04 копійки.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок з кожного.

Іллічівським міським судом Одеської області від 31.07.2020 видано два виконавчі листи по вказаній цивільній справі, які перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В., що підтверджується листом приватного виконавця (а.с.51).

Між АТ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРТЕХФІНАНС» 18.04.2023 укладено договір факторингу №18/04/2/2023, відповідно до умов якого до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, яким забезпечуються зобов`язання за первинними договорами у порядку п.4.10 цього Договору (а.с.14-17).

У провадженні приватного виконавця перебували виконавчі провадження щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь АТ «Укрсиббанк» суми боргу по справі №501/229/15-ц (а.с.57-58).

11.08.2023 в межах зведеного ВП №71188638 актом приватного виконавця засвідчено реалізацію майна відповідача, за результатами якої вимоги виконавчого документа виконано у повному обсязі. Листом приватного виконавця від 15.08.2023 відповідача повідомлено про наявність на депозитному рахунку надлишково стягнутої суми грошових коштів у розмірі 135 155,85 грн. (а.с.59-60).

Позивач просить стягнути 3% річних відсотки що за період з 29.04.2021 по 21.11.2023.

Разом з тим, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд вважає, що стягнення 3% відсотків, відповідно до умов ст.625 ЦПК України, підлягають наступним чином:

- за період з 29.04.2021 по 31.12.2021 складає 41558,05 грн. (2 047 056,39 грн. (сума боргу) 3,000% / 100% х 247 (кількість днів) / 365 (днів у році);

- за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 складає 9085,56 грн. (2 047 056,39 грн. (сума боргу) 3,000% / 100% х 54 (кількість днів) / 365 (днів у році).

Загальна сума 3% річних складає 50 643,62 грн. = 41558,05 грн. + 9085,56 грн.

З огляду на вказане, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо солідарної відповідальності відповідачів по справі, суд керується наступним.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Судом встановлено, що позивач уклав окремі договори поруки з фізичними особами (поручителями) - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тому з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором позичальника (боржника за основним зобов`язанням) з кожним із поручителів кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх.

Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19).

У даній справі позовні вимоги ґрунтуються на окремих договорах поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники (а.с.12-13). Умовами договорів поруки передбачено також право кредитора пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Проте договорами поруки не передбачено умови, за якої поручитель може стати солідарним боржником перед іншим поручителем, який виконав основне зобов`язання.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Процесуальним законом не передбачено солідарне стягнення судових витрат з відповідачів у справі.

З врахуванням часткового задоволення позову, судові витрати мають покладатися на відповідачів у розмірі сплаченого судового збору при подачі позову (а.с.1) на суму пропорційно задоволеної частини вимог - 894,67 грн. (1/3 частини від задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3% річних задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 )на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» () три відсотка річних у розмірі 50 643,62 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» () три відсотка річних у розмірі 50 643,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 )на користь ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» (), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 )на користь позивача судові витрати у справі пропорційно задоволеної частини вимог у розмірі 894,67 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко