26.05.2025 Справа № 363/797/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за №4419 від 31.01.2024 року, яка станом на 05.02.2025 року, в загальній сумі становить - 38 475 грн., що складається з: 3 800 грн. - заборгованість за кредитом; 34 675 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 31.01.2024 року по 30.01.2025 року, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Так, в обґрунтування позову представник позивача зазначав, що відповідно до укладеного кредитного договору за №4419 від 31.01.2024 року, між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 3 800 грн., строком на 365 днів (до 30.01.2025 року), шляхом переказу на платіжну картку за № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір було укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким відповідачка ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» (далі Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://kltcredit.com.ua/uk/about_us. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. У відповідності до порядку, визначеному ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідачка зареєструвалась на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний 31.01.2024 року о 14:41:36 год., шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 885754 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/. Разом з цим, відповідачка в порушення умов кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані їй відсотки, відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим в неї виникла заборгованість за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості, таким чином відповідачка порушує умови укладеного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідачки за договором, станом на 05.02.2025 року становить: - 3 800 грн. - заборгованість за кредитом та,- 34 675 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 31.01.2024 року по 30.01.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та графіку платежів.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію про яку, зазначено у вказаному судовому рішенні. Витребувана інформація надійшла до суду 09.04.2025 року.

14.04.2025 року до суду надійшла заява відповідачки в якій остання просила суд: відмовити у задоволенні позовних вимог повністю або зменшити суму стягнення до тіла кредиту або списати половину розміру відсотків, розбивши платежі на рік; не стягувати витрати на правову допомогу або зменшити їх до 1 000 грн., враховуючи її складне матеріальне становище та не стягувати з неї судовий збір; визнати дії позивача щодо розголошення персональних даних та тиску на третіх осіб неправомірними. В обґрунтування заяви зазначала на непропорційну суму до стягнення відсотків, а саме - вище граничної ставки НБУ, що перевищує суму тіла кредиту у понад 10 разів і це, на її думку суперечить ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. ст. 509, 1054, 1056-1 ЦК України. Також, на думку відповідачки, частина умов кредитного договору є кабальними, оскільки договір укладався в умовах її складного матеріального становища, а кредитор не перевірив вказане у відповідності до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України. Крім того, позивач неодноразово здійснював дзвінки стороннім особам, серед яких були і неповнолітні особи, данні яких відповідачкою не зазначались, що є порушенням ЗУ «Про захист персональних даних» та вказує на недобросовісність дій позивача. Також, на момент звернення кредитора до суду, відповідачка перебуває в складному матеріальному становищі, оскільки в неї на утриманні перебувають безробітна матір, неповнолітній брат та бабуся, яка має інвалідність та потребує лікування. Також, більша частина її витрат йде на основні потреби: оплата комунальних платежів, продуктів харчування, допомога сім`ї та батьку, який служить в ЗСУ. Крім того, відповідачка вважає заявлену суму витрат на правову допомогу завищеною та такою, що суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України, а в стягненні витрат по сплаті судового збору просить відмовити, оскільки вона неодноразово зверталась до позивача з метою врегулювання спору. До вказаної заяви, відповідачкою не додано жодних письмових доказів на підтвердження обставин, зазначених нею.

05.05.2025 року до суду від представника позивача надійшли пояснення у справі в яких представник позивача ОСОБА_2 зазначав, що Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідачка, перед укладенням кредитного договору, ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, в якому стисло, у формі таблиці, повідомлялося про основні умови кредитування, а саме: сума кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу тощо. Крім того, відповідачка перед укладенням договору також ознайомилась з його змістом, з якого вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальниця погодилася з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини із кредитодавцем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, в той же час вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст. Кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальницею.

Також представник позивача в своїх поясненнях зазначав про правомірність заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутність.

Відповідачки в судове засідання не з`явилась, при цьому надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, врахувавши надані нею заперечення.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження, суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Так, судом встановлено, що наказом директора ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» від 05.03.2024 року за №15-03-24 затверджено Правила надання коштів та банківських металів у кредит (а.с. 25-29). Ці правила регламентують та визначають порядок та умови надання Товариством коштів та банківських металів у кредит і розроблені у відповідності до вимог чинного законодавства.

31.01.2024 року між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №4419 (а.с. 11-14).

Згідно з п. 1.1 договору - на умовах встановленим цим договором, товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 3 800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору - мета отримання кредиту на споживчі цілі.

Згідно з п. 1.3 договору - процентна ставка за користування кредитом становить - 2.5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 912.50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Сторінка 1 із 12. П. 1.4. договору зазначає, що строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку за №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком за №1 до цього договору.

Відповідно до п. 1.7 договору - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору зазначена в Додатку за №1, що є невід`ємною частиною цього договору.

Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_2 , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua) або іншим способом. Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджений сторонами в Додатку за №1 до цього договору (п.п. 1.8-1.9 Договору).

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору - товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором; вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі порушення умов цього договору, виявлення недостовірної інформації наданої товариством перед укладенням договору, та/або отримання негативної інформації про позичальника в Бюро Кредитних історій, та/або в разі дострокового припинення надання товариством фінансових послуг.

Відповідно до п.п. 2.4.1-2.4.6 договору - позичальник зобов`язаний: у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит; достроково повернути кредит та нараховані проценти за фактичну кількість днів користування кредитом в порядку, визначеному п. 4.7 договору; повідомляти товариству про зміну даних, зазначених у п. 8 договору в 3-денний строк, з моменту виникнення таких змін; виконувати умови даного договору, кожні 20 днів перевіряти наявність повідомлень від товариства в Особистому кабінеті або СМС- повідомлень або повідомлення в месенджерах (Viber, Telegram, Whatsapp, тощо) повідомлення на електронну пошту, голосові повідомлення; 2.4.5. - у разі порушення строків повернення кредиту, відповідно до умов договору, сплатити проценти за неправомірне користування кредитом, відповідно до п. 3.3. договору; виконувати інші обов`язки, передбачені договором та чинним законодавство.

У відповідності до п. 3.1 договору - сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору, згідно з чинним законодавством України та цим договором. Порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених цим договором, сторони погодили, що позичальнику встановлюється відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позичальник сплачує товариству проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою - 2.5% (річна процентна ставка становить 912.50 %) від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів, переданих позичальнику за цим договором (суми кредиту) за кожний день користування. Інформація про суму нарахованих процентів за неправомірне користування грошовими коштами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, повідомляється позичальнику, шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника та сплачується позичальником одночасно з заборгованістю за кредитом та нарахованим процентами за фактичну кількість днів користування кредитом.

Розділом 4 кредитного договору передбачено порядок повернення кредиту.

Відповідно до п. 7.1 договору - цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 30.01.2025 року.

Згідно з п. 7.3. договору, підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що: до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч. 5 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та ст. ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 7.3.1 договору); повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, Додатків до нього, Паспортом споживчого кредиту та Правил і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (п. 7.3.10 договору).

Відповідно до п. 7.4 договору, товариству та його правонаступникам, колекторським компаніям забороняється повідомляти інформацію про укладення з позичальником цього договору, його умови, стан виконання, наявність простроченої заборгованості та її розмір особам, які не є стороною цього договору, крім випадків визначених чинним законодавством.

Додатком за №1 до кредитного договору за №4419 від 31.01.2024 року є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором за №4419 від 31.01.2024 року, згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит за №16 від 11.06.2021 року, у відповідності до якої Реальна річна процентна ставка, % становить 163466.77 %, а загальна вартість кредит у грн.. - 38475. 00 грн. (а.с. 15).

Додатком за №2 до кредитного договору за №4419 від 31.01.2024 року є Інформаційне повідомлення, яким ОСОБА_1 , як споживач фінансових послуг, повідомила товариству, а також надала згоду будь-якому новому кредиторові (у випадку відступлення права вимоги за договором),

та будь-якій колекторській компанії, яка може бути залучена до врегулювання простроченої заборгованості за договором (у випадку виникнення такої) персональні дані третіх осіб згідно переліку нижче. Підтвердила своє вільне волевиявлення на передання будь-якій або усім особам з переліку нижче інформацію про: - укладений договір, умови договору, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом) та інших платежів, що стягуються в разі невиконання зобов`язання за договором або відповідно до законодавства України (далі також розмір простроченої заборгованості); Підтвердила про наявність окремої згоди кожної особи із переліку № ПІБ номер телефону адреса місце роботи на обробку їхніх персональних даних, а саме: - прізвище, ім`я та по батькові, усі особисті номери телефонів; - дані про місце проживання, місце роботи: назву, підприємства, номер робочого телефону. Повідомлення стосується персональних даних третіх осіб згідно переліку, що: - передаються на момент надання цього повідомлення: - що можуть збиратися в процесі взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості із відкритих та інших, не заборонених законом джерел, зокрема, але не виключно з бюро кредитних історій (а.с. 16).

Представником позивача, також надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://kltcredit.com.ua, а саме хронологію дій щодо укладення кредитного договору за №4419 від 31.01.2024 року. Так, для укладення електронного кредитного договору, сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та поза нею: 31.01.2024 року о 14:18:54 год. - створення позичальником даних по заяві на кредит; 31.01.2024 року о 14:18:54 год. - автоматичні перевірки по заяві; 31.01.2024 року о 14:18:54 год. - перевірка позичальника за даними БКI; 31.01.2024 року о 14:18:54 год. скорингова оцінка позичальника; 31.01.2024 року о 14:41:26 год. створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; 31.01.2024 року о 14:41:26 год. - позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 31.01.2024 року о 14:41:36 год. - позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 31.01.2024 року о 14:41:36 год. - друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінеті позичальника для завантаження; 31.01.2024 року о 14:41:50 год. - кредитні кошти перераховано на картку позичальника (а.с. 23).

Факт отримання кредитних коштів відповідачкою ОСОБА_1 підтверджується випискою по рахунку з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за № НОМЕР_3 за період з 31.01.2024 року по 05.02.2024 рік, з якої прослідковується зарахування 31.01.2024 року кредитних коштів в розмірі 3 800 грн. (а.с. 66-69).

Крім того, суд враховує, що факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечувався самою відповідачкою.

З детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за кредитним договором за №4419 від 31.01.2024 року слідує, що станом на 04.02.2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 38 475 грн., в тому числі: - строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; - строкова заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом становить 0,00 грн.; - строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3 800 грн.; - прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом становить 34 675 грн.; - прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; - заборгованість за штрафами становить 0,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3. договору становить 0,00 грн. (а.с. 18-22).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За встановлених обставин справи суд вважає, що між сторонами виникли цивільні правовідносини врегульовані ст. ст. 509, 526, 547, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У разі прострочення відповідачкою повернення чергової частини кредитних коштів, позивач має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів, належні йому відповідно до умов договору. За невиконання зобов`язання може бути встановлена відповідальність у виді пені і штрафу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 була ініціатором укладання кредитного договору, звернулась до ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», зазначив бажаний розмір споживчого кредиту, надала необхідні для укладання договору особисті дані, зокрема, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані тощо.

Договір про споживчий кредит та додатки до нього підписані відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, уклавши його відповідно до вимог закону.

Із наданого позивачем суду розрахунку вбачається повне неповернення відповідачкою отриманих кредитних коштів у строки визначені електронним кредитним договором.

Щодо твердження відповідачки про непропорційність нарахованої суми відсотків суд зазначає про наступне:

Так, відповідно до ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності,

встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» за №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» - максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону за №3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у п. 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом за №3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, повинен був привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Однак позивач, незважаючи на те, що кредитний договір за №4419 від 31.01.2024 року, який укладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» за №3498-ІХ не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів, відповідно до вимог чинного законодавства, в частині нарахування щоденної процентної ставки і нараховував відповідачці відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законодавством.

З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідачки, порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування щоденної відсоткової ставки у розмірі 2,5 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства.

Таким чином, за період з 31.01.2024 року по 30.01.2025 рік (в межах дії кредитного договору) позивач, виходячи з розміру кредиту 3 800 грн., мав право для нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом у розмірі 38 грн. на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідачки по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 13 870 грн. (365 днів * 38 грн.).

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги відповідачки в частині визнання дій позивача щодо розголошення персональних даних та тиску на третіх осіб неправомірними, що виразились в здійсненні неодноразових дзвінків третім особам, оскільки до матеріалів справи не долучено жодного підтвердження вчинення позивачем таких дій.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 800 грн. та нарахованих відсотків у розмірі - 13 870 грн.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат:

Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 112,50 грн., виходячи з розрахунку: розмір задоволених позовних вимог 17 670 грн. * 2 422,40 грн. сума сплаченого судового збору / 38 475 грн. розмір заявлених позовних вимог = 1 112,50 грн.

При цьому, суд звертає увагу відповідачки, що звільнення від сплати судового збору, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, без надання підтверджуючих документів такого, не передбачене чинним законодавством України.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу:

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність

(пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі за №755/9215/15-ц.

В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01. 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява за №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява за №31107/96) - ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі за №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі за №922/2685/19 - висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі за №905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі за №320/3271/19.

Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи за №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (Постанова Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі за №873/212/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові 01.02.2023 року по справі за №160/19098/21.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява за №71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява за №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява за №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання юридичних послуг за №16/09/2024 від 16.09.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг за №2 до договору про надання юридичних послуг за №16/09/2024 від 16.09.2024 року; витяг з реєстру за №10 акту приймання-передачі до договору про надання юридичних послуг за №16/09/2024 від 16.09.2024 року, платіжну інструкцію за №8 від 07.01.2025 року.

Верховний Суд часто підкреслював на необхідності детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 року у справі за №810/4749/15).

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Як вже було зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідачки не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Крім того, відповідачка вважає заявлену суму витрат за надання професійної правової допомоги надмірною, внаслідок чого просила її зменшити.

З огляду на викладене вище, суд вважає наявними підстави для відмови у відшкодування за рахунок відповідачки повністю всієї суми заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.

Суд констатує, що справи за позовами про стягнення заборгованості не є складними, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження, чинне законодавство України та судова практика з такого предмету спору тривалий час є незмінною та стабільною.

Таким чином суд, зважаючи на положення ст. ст. 89 133, 134, 137, 141 ЦПК України, дослідивши докази, надані позивачем на підтвердження понесених ним судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.

Щодо вимоги позивачки про розстрочення сплати заборгованості на рік, у зв`язку зі складним матеріальним становищем, суд зазначає про наступне:

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тлумачення положень ст. 435 ЦПК України дійсно свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню в повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці в сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі за №796/43/2018, від 19.06.2019 року по справі за №2-55/10.

Також під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду від 20.09.2018 року по справі за №905/2953/17 зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції.

Обґрунтовуючи вимогу про відстрочення виконання рішення, відповідачка посилалася на неспроможність виконання рішення суду внаслідок тяжкого матеріального становища. Однак складне матеріальне становище боржника не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду. Крім того, відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів виникнення виключних обставин у розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 549, 610, 611, 626, 629, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором за №4419 від 31.01.2024 року у загальному розмірі - 17 670 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят) гривень 00 копійок, (з яких 3 800 грн. заборгованість за кредитом, 13 870 грн. заборгованість за відсотками, за період з 31.01.2024 року по 30.01.2025 рік).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 112 (одна тисяча сто дванадцять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВ «КЛТ КРЕДИТ», , адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2, прим. 04.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт за № НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна