КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№2-ві/824/43/2025
У Х В А Л А

21 травня 2025 року місто Київ

справа №754/3063/22

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., розглянувши питання про відвід суддів Київського апеляційного суду: Поліщук Н.В., Соколової В.В. за заявою ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, 15 травня 2025 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2025 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної апеляційної скарги у складі: головуючий суддя: Поліщук Н.В., судді: Соколова В.В., Желепа В.О.

19 травня 2025 року від ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про відвід суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В. від розгляду даної справи.

Заяву обґрунтовував тим, що як вбачається з оскаржуваної ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року, при постановленні ухвали суддя Деснянського районного суду міста Києва посилався, в тому числі, й на дотичну за змістом, але абсолютно іншу процесуальним контекстом постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року у цій же справі №754/3063/22, яка винесена колегією суддів: суддя-доповідач: Нежура В.А., судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В.

Вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року його апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року залишено без змін. Надалі висновки, наведені в постанові Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, відтворені і в ухвалі, яку заявник оскаржує згідно поданої апеляційної скарги.

Зазначав, що ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 рої та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року він вважає необґрунтованими, прийнятими з порушення норм процесуального права, зокрема статей 263, 431 ЦПК України та неправильним застосуванням нор матеріального права, зокрема статей 1, 4 Закону України «Про виконавче провадження» без урахування висновків Верховного Суду, у зв`язку із чим ним подано касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року.

Заявник посилався на те, що на його думку, поведінка суддів Соколової В.В. та Поліщук Н.В. при винесенні постанови Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року дає підстави стверджувати про необ`єктивність суду та відповідно створює враження, що для суддів ця справа буде вирішена навіть без проведення судового засідання, повного, об`єктивного і всебічного встановлення обставин справи, і таке рішення буде сформоване не на основі дослідження матеріалів справи, заслуховуванні доводів та заперечень учасників справи, правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

З метою забезпечення особам, які беруть участь у справі, довіри до суду, який розглядає справу, створення умов, при яких відпадуть будь-які сумніви у неупередженості та безсторонності суддів при розгляді справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду справи рішенні суду, заявник просив відвести суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В. від розгляду даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Поліщук Н.В., Соколовій В.В. визнано необгрунтованим.

Матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року передано в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, для вирішення іншому судді.

Згідно з ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2025 року питання про відвід суддів: Поліщук Н.В., Соколовій В.В. призначено судді-доповідачу Борисовій О.В.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в заяві про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід, виходячи з наступного.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Так, згідно з ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, №33949/02, 49 - 52, від 09 листопада 2006 року).

Заявляючи відвід, ОСОБА_1 посилався на те, що в межах апеляційного провадження №22-ц/824/4401/2025 колегією суддів Київського апеляційного суду у складі суддів: Нежури В.А. (суддя-доповідач), Соколової В.В., Поліщук Н.В. прийнято постанову від 10 квітня 2025 року, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, вказану ухвалу залишено без змін. Надалі висновки, наведені в постанові Київського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року, відтворені і в ухваліДеснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2025 року, яку заявник оскаржує згідно поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи ОСОБА_1 , викладені у заяві про відвід, фактично за своєю суттю є незгодою з процесуальним рішенням колегії суддів у складі: Нежури В.А. (суддя-доповідач), Соколової В.В., Поліщук Н.В., якою 10 квітня 2025 року прийнято постанову в межах апеляційного провадження №22-ц/824/4401/2025, яку ОСОБА_1 оскаржує в касаційному порядку, що не може свідчити про упередженість або необ`єктивність суддів: Соколової В.В., Поліщук Н.В., а є реалізацією суддями своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами процесуального законодавства України та не виключає їх участі в розгляді даної справи.

Будь-яких інших обставин, що вказують на наявність підстав для відводу, передбачених ст.36 ЦПК України заявник не вказав.

Оскільки судом не встановлені підстави, передбачені ст.36 ЦПК України для відводу суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В., а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Київського апеляційного суду: Поліщук Н.В., Соколової В.В. необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.36, 40 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Київського апеляційного суду: Поліщук Н.В., Соколової В.В. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В.Борисова