Провадження № 2/686/5217/25
УХВАЛА

про передачу справи за підсудністю

27 травня 2025 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Заворотна О.Л. ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях про звільнення майна з-під арешту,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом про звільнення майна з-під арешту.

Ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 , вважаю, що вказана заява не підсудна Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про припинення обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 8042951 08.10.2008 року (та продовжене до 28.03.2028 року) на об`єкт обтяження - транспортний засіб марки «Chevrolet» моделі «Aveo», 2008 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак (на момент реєстрації обтяження) НОМЕР_2 , а саме: «тип обтяження: застава рухомого майна; документ-підстава: Договір застави транспортного засобу, серія та номер: б/н, виданий: 06.08.2008, видавник: ВАТ «Плюс Банк», кредитний договір № 801.70077;Боржник: ОСОБА_2 , код: НОМЕР_3 , Обтяжувач: ВАТ «ПЛЮС БАНК», код: 19390818».

Як видно з витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12.02.2025 № 95681615, на предмет обтяження, а саме, транспортний засіб марки «Chevrolet» моделі «Aveo», 2008 р.в., сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак (на момент реєстрації обтяження) НОМЕР_2 накладено приватне обтяження на підставі договору застави б/н від 06.08.2008, при цьому боржником зазначено ОСОБА_2 .

У відповідності до ст.ст. 3-5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні.

Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Статтею 21 цього ж Закону визначено, що до приватних забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

За нормами ст. ст. 37-38 цього ж Закону визначено, що до публічних обтяжень належать: 1) податкова застава; 2) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця; 3) звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов`язань боржника; 5) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів (осіб) у випадках, встановлених законом; 6) інші обтяження рухомого майна, які кваліфікуються публічними.

При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган (особа). Права і обов`язки суб`єктів публічного обтяження встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За правилами ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову норм інших видів територіальної підсудності.

Згідно роз`яснень, що викладені в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред`являються до юридичної особи - за її місцезнаходженням, яке визначається за положеннями статті 93 ЦК України.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як видно з позовної заяви предметом позову фактично є припинення обтяження у вигляді застави рухомого майна на підставі договору застави.

Отже дане обтяження, яке просить припинити позивач в позовній заяві, є приватним забезпечувальним обтяженням, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави рухомого майна.

В той же час правила ч. 2 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності стосуються виключно позовів про зняття арешту з майна.

Арешт майна за нормами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є публічним обтяженням рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

З врахуванням викладеного та системного аналізу вищевказаних норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що правила виключної підсудності, передбачені ч. 2 ст. 30 ЦПК України, стосується лише виключно позовів про скасування публічного обтяження рухомого майна у вигляді арешту та не можуть бути застосовані при вирішенні спору про скасування чи зняття приватного забезпечувального обтяження, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави.

В даному випадку, вказавши в нормах ЦПК України, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна, законодавець чітко визначив, що застосування виключної підсудності може мати місце лише до публічного обтяження майна у вигляді арешту, а не до будь-якого обтяження, в тому числі приватного забезпечувального чи приватного договірного обтяження рухомого майна. В іншому випадку в даній нормі закону мало б зазначатись, що правила виключної підсудності стосується будь-якого виду обтяжень.

Відповідно до норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» приватне забезпечувальне обтяження на підставі договору застави та публічне забезпечення - накладення арешту є окремими видами обтяження рухомого майна, передбаченого Законом, мають окремий правовий режим застосування (підстави виникнення, особа обтяжувача, вимоги, які забезпечують обтяження, права обтяжувача, порядок звернення стягнення на предмет обтяження тощо), виникають з різних правових підстав.

Отже вказані види обтяжень не можуть бути складовою частиною один одного, а є окремими видами обтяжень і законодавством визначено виключну підсудність лише для одного виду обтяження - публічного обтяження у вигляді арешту. Щодо підсудності спорів за приватними забезпечувальними чи договірними обтяженнями нормами ЦПК України виключну підсудність не визначено, а тому при визначенні підсудності цих спорів слід керуватись загальними нормами, які регулюють територіальну підсудність цивільних справ.

Відповідно до п. 3-1 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Беручи до уваги відомості про місцезнаходження відповідача, суд приходить до висновку про передачу вказаної цивільної справи до Галицького районного суду м. Львова (вул. Чоловського, 2, м. Львів, Львівська область, 79018) за правилами територіальної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 260, 353, 354 ЦПК України, суддя

постановила:

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», за участю третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях про звільнення майна з-під арешту, передати для розгляду за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова (вул. Чоловського, 2, м. Львів, Львівська область, 79018).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення ухвали: 27.05.2025.

Суддя: