ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1592/24

Провадження № 22-ц/820/856/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача та його представника,

представника третьої особи,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2025 року, суддя Шафікова Ю.Е., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новодунаєвецької селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказав, з 2015 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , під час якого народилися їх спільні діти, сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2020 року мати дітей залишила його разом із дітьми та переїхала проживати по місцю своєї реєстрації, в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не приділяє уваги розвитку дітей, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про них, не спілкується, матеріально не забезпечує.

Хоча вона і зареєстрована в с. Томашівка разом і дітьми, однак тривалий час там не проживає.

Відповідач характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя.

Він самостійно утримує синів, забезпечує їх усім необхідним для проживання, навчання, піклується про їх духовний та фізичний стан, має постійне місце роботи, не зловживає алкогольними напоями, не має шкідливих звичок.

До матері неодноразово звертався, щоб вона повернулася в сім`ю, займалася вихованням дітей, однак результатів це не дало.

Жінка продовжує вести аморальний спосіб життя, періодично зловживає алкогольними напоями, тому позбавлення її батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дітей.

Заочним рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.02.2025 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Новодунаєвецької селищної ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків стосовно дітей.

У мотивувальній частині рішення суд зауважив, що в справі відсутні дані щодо того, в чому полягатиме захист інтересів дітей у разі позбавлення матері батьківських прав, а також, що неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дітей. В той же час, з даних психологічної характеристики дітей вбачається, що вони сумують за матір`ю та хочуть спілкування з нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування скарги позивач послався на неврахування судом обставин справи, а саме, що відповідач залишила сім`ю 5 років тому, веде аморальний спосіб життя та не цікавиться вихованням дітей. На думку позивача, рішення суду про позбавлення батьківських прав підштовхнуло б до зміни в кращу сторону поведінки відповідача відносно дітей.

В суді позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач в суд не з`явилася, про судове засідання була повідомлена у відповідності з вимогами ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї від 22.08.2024 року малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

В довідці - характеристиці від 22.08.2024 року №6/304 старости Томашівського старостинського округу зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована, але на території села не проживає, місце її проживання не відомо, зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкоголем і тютюновими виробами.

Зі змісту довідки від 26.08.2024 року №5-273 старости Тиннянського старостинського округу вбачається, що ОСОБА_1 проживає на території с. Тинна та один виховує двох дітей: ОСОБА_5 , 2016 року народження та ОСОБА_6 , 2018 року народження. Батько дітей характеризується з позитивної сторони, працює.

Відповідно до довідки від 12.12.2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки він має статус особи, в якої загинув брат.

Малолітній ОСОБА_6 є вихованцем дошкільного підрозділу Тиннянської гімназії, характеризується позитивно, його вихованням займається батько, мати з сім`єю не проживає, не займається вихованням дитини.

Малолітній ОСОБА_5 є учнем 3 класу Тиннянської гімназії, характеризується позитивно, його вихованням також займається батько, мати не бере участі у житті і вихованні дитини.

За змістом психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_6 , він відвідував садок з 2021 року, проживає разом із братом і батьком. Мати проживає окремо від синів, не приймає участі у житті і вихованні сина. З батьком панують теплі, довірливі відносини. Хлопчик сумує за мамою, але мати обрала іншу позицію життя.

За змістом психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_5 , він проживає разом із братом і батьком. Мати не приймає участі у житті сина, не відвідує його, не допомагає матеріально. Дитина забезпечена усім необхідним, з батьком панують довірливі відносини. ОСОБА_5 завжди мріє про зустріч з мамою.

Як вбачається зі змісту виписок з амбулаторних карт дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 діти здорові, розвиток відповідає віку. Дітьми опікується батько, матір відсутня тривалий час, дітьми не цікавиться.

Згідно з інформацією про сім`ю ОСОБА_1 , наданою КУ «Центр надання соціальних послуг» Новодунаєвецької селищної ради Хмельницької області від 23.08.2024 року №88/2, цивільна дружина у 2020 році залишила сім`ю та участі у вихованні дітей не приймає, матеріально не допомагає, не цікавиться життям синів, здоров`ям. До матері неодноразово зверталися, щоб вона повернулась у сім`ю, результатів це не дало. Жінка надає перевагу аморальному способу життя. Сусіди і односельці позитивно відгукуються про батька. Сім`я перебувала під соціальним супроводом з 21.10.2021 року по 22.04.2022 рік у зв`язку із невиконанням матір`ю своїх обов`язків. Ситуація з матір`ю не змінилася. На даний час сім`я знаходиться під соціальним супроводом з 08.08.2024 року.

У письмових поясненнях від 22.08.2024 року ОСОБА_2 повідомила службу у справах дітей про те, що планує бути присутньою під час розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав. Підтвердила, що залишила дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживати з батьком у 2020 році. Зобов`язалася створити належні умови проживання, але так і не створила. Час від часу вживає алкогольні напої. Не заперечила щодо розгляду питання про позбавлення батьківських прав.

22.08.2024 року ОСОБА_2 було ознайомлено з офіційним попередженням щодо відповідальності за дотримання прав малолітніх (неповнолітніх) згідно із законодавством України.

27.08.2024 року виконавчим комітетом Новодунаєвецької селищної ради прийнято рішення №147 про затвердження висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, у висновку, зокрема, вказано, що в червні 2020 року мати залишила дітей. Діти перебувають на повному утриманні батька ОСОБА_1 . Мати зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, місце проживання не відоме. 21.08.2024 року було обстежено умови проживання дітей, які відповідають загальноприйнятим нормам. У 2023 році здійснювалась оцінка потреб сім`ї ОСОБА_9 , та з`ясовано, що батько сумлінно виконує батьківські обов`язки, мати проживає окремо, вихованням та утриманням дітей не займається, матеріально не допомагає. Усі проведені заходи з матір`ю щодо відновлення батьківського потенціалу позитивного результату не дали.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили суду, що ОСОБА_2 близько 5 років не проживає разом із сім`єю, під час проживання у родині зловживала алкогольними напоями, вела аморальний спосіб життя, дітьми не цікавиться, не дбає про їх виховання та розвиток. Ставлення до дітей не змінюється.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України, (далі - СК України), визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина 3 статті 155 СК України).

У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України», рішення від 07.12.2006 року, Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (стаття 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатися виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 25.02.2025 року у справі №562/635/24).

Відповідно до частин 4, 5 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №466/9380/17 (провадження №61-2175св20)).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, врахувавши те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Позбавлення матері батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено (постанова Верховного Суду від 19.02.2025 року у справі №367/10126/19).

Колегія суддів враховує, що в справі відсутні дані щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, вжиття щодо неї заходів соціального супроводу.

Доводи апелянта про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 з метою зміни її поведінки та відношення до батьківських обов`язків не відповідає змісту та меті позбавлення батьківських прав та не виправдовує застосування такого крайнього заходу впливу.

В той же час, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, судом було враховано неналежне виконання матір`ю дітей своїх батьківських обов`язків і обґрунтовано попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання синів з покладанням на орган опіки та піклування контролю за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно дітей.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова