Справа № 191/840/24
Провадження № 2/191/294/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

прокурора Чеботарьова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Полтавської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 року до суду звернувся заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Полтавської обласної ради із позовною заявою до відповідача про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовна заява обґрунтована наступним.

Вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши один рік іспитового строку. Потерпілому ОСОБА_2 заподіяні тілесні ушкодження, з якими потерпілий госпіталізований до КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР», де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.07.2020 року по 20.07.2020 року. Вартість лікування склала 10589,74 грн., з яких 2610,74 грн. підлягають стягненню до місцевого бюджету, 7988,00 грн. на користь держави. Витрати на лікування потерпілого в добровільному порядку не відшкодовані. Посилаючись на ст. 1206 ЦК України, просять стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 7988 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп., а також стягнути на користь Полтавської обласної ради в дохід обласного бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 2610 (дві тисячі шістсот десять) грн. 74 коп.

Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальну підсудність Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області визначено за Старобільським районним судом Луганської області.

Згідно Розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Старобільського районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 06.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У сьогоднішньому судовому засіданні прокурор Чеботарьов О.І. позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Від представника Національної служби здоров`я України надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.05.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши один рік іспитового строку (а.с.18-22).

Потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 , який знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» з 13.07.2020 року по 20.07.2020 року, а також в ортопедо-травматологічному відділенні з 20.07.2020 року, відповідно до відповіді КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» від 09.02.2024 року за вих. №04-05/424 (а.с.30).

Згідно відповіді КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» від 09.02.2024 року за вих. №04-05/424, загальна вартість лікування за період з 13.07.2020 року по 22.07.2020 року становить 10589,74 грн. лікарні відшкодовано по пакету «Стаціонарна допомога дорослим та дітям без проведення хірургічних операцій» в сумі 7988,00 грн.

Відповідно до інформації Полтавської обласної ради від 25.10.2023 року за вих. №01-28/2073/28/4275, засновником КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» є Полтавська обласна рада, яка не має можливості звертатися з позовом до суду, оскільки не наділена повноваженнями на представництво інтересів підприємства в судах (а.с.38-39).

Відповідно до відповіді Національної служби здоров`я України від 01.11.2023 року, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. НСЗУ не заперечує, щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень (а.с.35-37).

Між НСЗУ та КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» укладено договір № 1144-Е420-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні (а.с.50-56).

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо кримінальне правопорушення вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 1191 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

У п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Згідно з п. 4 вищезазначеного Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07липня 1995 року №11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.

Крім того, слід зазначити, що суд, дослідивши питання щодо наявності підстав для представництва окружною прокуратурою позивача у справі, перевіривши причини, які перешкоджають здійсненню захисту прав та інтересів позивачем особисто, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Аналіз положень частин 3-5 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Згідно зі ст. 140, 142 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення гарантується державою. Держава бере участь у формуванні доходів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року по справі №915/20/18 зазначено, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ст. 167 ЦК України, держава діє в цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 22 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефектно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Відповідно до ч.1 ст.26 Бюджетного кодексу України, контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує, зокрема, досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.

Згідно з ч.3 ст.26 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх установах і на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління таких розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Положення про Національну службу здоров`я України, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2017 № 1101 (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення.

НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних (включаючи медичні вироби) та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

Пунктом 5 частини 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу, передбачено укладання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій.

У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №410, передбачено, що надавач зобов`язується надати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів.

Послуги КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до підпункту 14 пункту 5 Положення, НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Постановою КМУ від 24.12.2019 № 1086 затверджено «Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (далі - Порядок).

Відповідно до п.3 Порядку, розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є НСЗУ.

Згідно з ч.4 ст.20 Бюджетного кодексу України, відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень.

Відповідно до п. 8, 10 ч.5 ст.1 «Інструкції про статус відповідальних виконавців бюджетних програм та особливості їх участі у бюджетному процесі», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.12.2001 №574, відповідальний виконавець, зокрема, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечує ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів у бюджетному процесі; головний розпорядник та відповідальний виконавець у встановленому порядку здійснюють контроль за дотриманням бюджетного законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу з метою забезпечення ефективного та результативного управління бюджетними коштами.

Оскільки лікування потерпілого ОСОБА_2 здійснювалося за кошти державного бюджету за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій то відповідно і контроль за використанням та поверненням вказаних коштів має здійснювати орган, що є розпорядниками вказаних коштів, а саме Національна служба здоров`я України (НСЗУ).

Згідно інформації Полтавської обласної ради, кошти, які отримує КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» від НСЗУ за правовим статусом не є бюджетним фінансуванням, і їх використання не регулюється бюджетним законодавством. Контроль за використанням коштів на лікування відповідно до укладених договорів КП здійснює саме НСЗУ.

Також, згідно відповіді Національної служби здоров`я України, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Вищевказане підтверджує наявність підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Крім того, є категорія справ, де Європейський суд з прав людини звертав увагу, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію: «…сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави…».

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунок заподіяних збитків на лікування потерпілого ОСОБА_2 в нейрохірургічному та ортопедо-травматолічному відділеннях КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» проведено згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою КМУ від 16 липня 1993 року № 545, оскільки сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначена КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», виходячи з кількості ліжко-днів, проведених потерпілим ОСОБА_2 в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

На підставі викладеного, з урахуванням ст. 13 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, а також на користь Полтавської обласної ради в дохід обласного бюджету витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 , які були завдані внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення.

Крім того, оскільки сторона позивача звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 142, 258, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позовну заяву Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Полтавської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 у сумі 7988 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Полтавської обласної ради в дохід обласного бюджету витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 в сумі 2610 (дві тисячі шістсот десять) грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 22.05.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова