К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

справа № 367/771/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10419/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 26 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 113594193 у формі електронного документа, який відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV3S3B8 на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за користування кредитом.

Вказувало, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, грошові кошти у розмір 22 000 грн. перерахувало на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 .

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01.

31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 153 від 28 вересня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 64 580,34 грн.

Право вимоги за кредитним № 113594193 від 26 травня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 28 вересня 2021 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 153.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

В подальшому, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 91 397,81 грн.

17 липня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 17/07/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 91 397,81 грн.

Позивач вказував, що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 113594193 від 26 травня 2021 року становить 91 397,81 грн., яка складається з: 21 999,60 грн. - заборгованості по кредиту; 69 398,21 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконуються, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 113594193 від 26 травня 2021 року у розмірі 91 397,81 грн.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 113594193 від 26 травня 2021 року у розмірі 91 397,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те. що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено право вимоги до відповідача, оскільки правовідносини за кредитним договором виникли значно пізніше ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». У справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, в той же час, позивачем не надано підтвердження сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу, як того вимагає закон.

Вказував, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором відповідачу.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що сума процентів у розмірі 69 398,21 грн. за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку кредитування, тому не могла бути стягнута з відповідача.

Також вказував на те, що заборгованість по відсоткам в розмірі 26 730 грн. нараховувались відповідно до ст. 625 ЦК України, однак не можуть бути стягнуті, оскільки відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину та під час дії воєнного стану.

В судове засідання ОСОБА_1 та представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належно, у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, що 26 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №113594193 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.1.1. договору).

У п. 1.7 договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником («Дисконтний період»).

На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надав платіжне доручення від 26 травня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 22 000 грн. згідно з договором №113594193 від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 .

З довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» №07/2024 відповідно до договору №1336 від 26 вересня 2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за дорученнями ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і, і3 було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанка на картку клієнта: 22 000 грн. ID платежем 26.05.2021 на номер картки одержувача : № НОМЕР_3 .

Заперечуючи проти позову, відповідач в апеляційній скарзі не заперечував факту укладення договору №113594193 від 26 травня 2021 року, однак вказував, зокрема, на те, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 26 травня 2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, а тому суд дійшов помилкового висновку про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

У подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися додаткові угоди - 28 листопада 2019 року додаткова угода №19, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, при цьому інші умови договору залишилися без змін; 31 грудня 2020 року додаткова угода №26; 31 грудня 2021 року додаткова угода № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. З урахуванням визначених строків дія цього договору та додаткових угод до нього і його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №153 від 28 вересня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових умов до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 64 580,34 грн. Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанси» укладено договір факторингу №05/0820-01. В подальшому ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанси» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, які зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру права вимог, встановленому у відповідному додатку договору.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 91 397,81 грн.

17 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанси» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №207939352 від 24 січня 2021 року, відповідно до умов якого до нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про недоведеність ТОВ «ФК «ЕЙС» набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 .

Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі реєстрів, які оформлені належним чином.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що помилковими є висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості поза строком кредитування, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами у кредитному договорі було погоджено строк кредитування на 30 днів.

Згідно з п.1.8 сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку Дисконтного періоду.

Відповідно до п.1.12 сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії на наступних умовах:

1.12.1 зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду;

1.12.2 з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №113594193 від 26 травня 2021 року, заборгованість відповідача становить 91 397,81 грн., що складається з: 21999,60 грн. - сума заборгованості за тілом; 69398,21 грн. - сума заборгованості за відсотками.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відсотки у розмірі 42 580,74 грн. були розраховані за період з 26 травня 2021 року по 28 вересня 2021 року.

При цьому, з вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем були здійснені проплати на погашення заборгованості, а саме: 25 червня 2021 року у розмірі 3 036,00 грн., 24 липня 2021 року в розмірі 5870,00 грн., 26 серпня 2021 року в розмірі 5,00 грн., 11 вересня 2021 року в розмірі 5,00 грн., 27 вересня 2021 року в розмірі 5,00 грн.

Таким чином, відповідачем вчинялися дії з метою продовження дисконтного періоду та відповідно пролонгації договору.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що до розміру відсотків 42 580,74 грн. грн., які були нараховані станом на 28 вересня 2021 року, були також додані відсотки за період з 29 вересня 2021 року по 20 листопада 2021 року у розмірі 26 817,47 грн.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 23 вересня 2021 року (не більше, ніж 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду).

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості по відсотках у розмірі 40 556,78 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 23 вересня 2021 року включно.

Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог.

Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 24 вересня 2021 року до 20 листопада 2021 року) слід відмовити.

Вищенаведеного суд першої інстанції не врахував, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за кредитом у розмірі 21999,60 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 40 556,78 грн.

Однак колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів за кредитним договором відповідачу, оскільки такі докази наявні в матеріалах справи.

На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надав платіжне доручення від 26 травня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 22 000 грн. згідно з договором №113594193 від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 .

З довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» №07/2024 відповідно до договору №1336 від 26 вересня 2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за дорученнями ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і, і3 було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay ПриватБанка на картку клієнта: 22 000 грн. ID платежем 26.05.2021 на номер картки одержувача : № НОМЕР_3 .

Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість по відсоткам в розмірі 26 730 грн. нараховувались відповідно до ст. 625 ЦК України, однак не можуть бути стягнуті, оскільки відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину та під час дії воєнного стану, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач не нараховував відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копії: договору про надання правничої допомоги від 18 липня 2024 року, акту прийому-передачі наданих послуг від 18 липня 2024 року на суму 6 000 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 647,23 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 4 080 грн., а з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 162,75 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 21 999,60 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 40 556,78 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 647,23 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 4 080,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 162,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді:

К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Київ

справа № 367/771/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/10419/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

Відповідно до ст.ст. 268, 383 ЦПК України колегія суддів проголошує вступну і резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 21 999,60 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 40 556,78 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 647,23 грн. та витрати на правову допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 4 080,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 162,75 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: