ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

23 травня 2025 року Фатівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -
18 березня 2025 року представниця позивача звернулася з позовом до суду про стягнення кредитної заборгованості.
Відповідно до умов договору, АТ «ОТП БАНК» зобов`язався відкрити картковий рахунок № НОМЕР_1 та встановити кредитний ліміт на рахунку, доступний до користування відповідачу, як позичальнику. За користування кредитними коштами, згідно з умовами договору, позичальник сплачує проценти у розмірі 5% на місяць.
Позивач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши доступ відповідачу до кредитних коштів на рахунку, позивач зазначає, що відповідачем використаний кредитний ліміт у сумі 36 000 гривень.
Разом із тим, позичальник не виконує обов`язки щодо повернення коштів та сплати процентів.
Станом на дату подання позовної заяви, розмір заборгованості за кредитним договором становить: 36 000,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 9 366,07 гривень заборгованість за відсотками.
Зазначені вище суми представниця позивача просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також стягнути з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, разом з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а. с. 2, зворот, а. с. 47).
З урахуванням того, що судом не визнавалась обов`язковою явка представника позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити судове засідання без участі представниці позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, зокрема, на останню відому адресу реєстрації відповідача було направлено ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками. 07 квітня 2025 року конверт повернувся до суду, без зазначення причин повернення поштового відправлення, 16 травня 2025 року конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно відповіді виконавчого комітету Фастівської міської ради від 21 березня 2025 року, відповідач був зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 до 25 травня 2020 року (а. с. 54).
Саме цю адресу, як адресу реєстрації та фактичного місця проживання, зазначив відповідач у кредитному договорі 06 жовтня 2021 року, тобто вже після зняття з реєстрації (а. с. 10).
Відомостей про актуальну адресу реєстрації відповідача судом не отримано.
У відповідності до приписівч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідача було повідомлено про час і дату проведення судового засідання шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Фастівського міськрайонного суду Київської області про його виклик до суду (а. с. 60).
Отже, оскільки судом не здобуто підтверджень щодо зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача на території України, відповідно вичерпані заходи щодо забезпечення можливості його повідомлення про час і місце проведення судового засідання іншим чином, ніж за правилами ч. 11 статті 128 ЦПК України.
Тому, відповідач вражається таким, що був повідомленим про час і дату проведення судового засідання, його неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду.
За згодою представниці позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.
Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору сума кредиту становить 10 473,60 гривні, строк повернення кредиту 06.12.2022 року, фіксована процентна ставка становить 0,01 % впродовж пільгового періоду, однак, згідно розділу 3 договору, за межами пільгового періоду розмір процентної ставки становить 5 % щомісячно.
Для підтвердження обставин щодо придбання товару в розстрочку та, відповідно, виникнення у позичальника обов`язку повернення грошових коштів, представницею позивача надано наступні документи товарний чек, видаткову накладну та фіскальний чек, датовані 06 жовтня 2021 року на суму 9 092 гривні (а. с. 16, зворот -17, зворот).
З довідки АТ «ОТП БАНК» щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_1 , вбачається, що по картковому рахунку № НОМЕР_2 кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, 07.05.2024 року кредитний ліміт було збільшено до 36 000,00 грн. (а. с. 19).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, після 06 грудня 2022 року, дати здійснення останнього платежу за кредитом, позичальник продовжував користуватися послугами банку, зокрема, 24 грудня 2023 року здійснив оплату товарів у COMFY480FASTOV на суму 10 927 гривень 14 копійок, а 24 травня 2024 року здійснив переказ на суму 25 000 гривень (а. с. 20).
Саме у зв`язку із неповерненням зазначених вище сум, виникла заборгованість та були нарахованими відсотки.
Для підтвердження здійснення зазначених операцій, зокрема, придбання товару та здійснення грошового переказу представником позивача було надано звіт-рахунок за період з 07 жовтня 2021 року до 15 січня 2025 року (а. с. 24-34).
Згідно з розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості складає 45 366,07 гривень (а. с. 23).
Позивач АТ «ОТП БАНК» 21.01.2025 звертався до відповідача із вимогою про невиконання ним своїх зобов`язань, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, та проханням сплатити таку заборгованість (а. с. 5).
Встановивши обставини справи, суд вважає, що до правовідносин сторін спору повинні бути застосовані наступні правові норми.
Так, суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування».
Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.
Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.
При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та погодження істотних умов цього договору.
Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину та відсутності в суду даних про його нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено та він є регулятором спірних правовідносин сторін.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.
Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, з урахуванням наведених правових норм, можливо констатувати, що між сторонами спору були узгодженим умови зобов`язання, яке існує в межах кредитного договору і цей договором є регулятором їхніх прав та обов`язків.
Разом із тим, для вирішення питання щодо стягнення заборгованості в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд повинен додатково відповісти на питання: 1. щодо підстав виникнення такої заборгованості, 2. щодо підтвердженого розміру такої заборгованості, 3. щодо умов (в тому числі і строків) погашення такої заборгованості.
Відповідаючи на зазначені вище питання, суд враховує наступні процесуальні норми.
Так, згідно приписів статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести існування обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно приписів частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно приписів частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, не вбачається можливим встановити, на яких умовах може бути здійсненним додаткове кредитування відповідача, як позичальника, зокрема, на який строк та на яких умовах можуть бути наданими кошти, яка процентна ставка застосовується і який пільговий період користування цими коштами.
В цьому випадку суд не приймає до увагу інші документи, на які здійсненні посилання в тексті кредитного договору, як-то, тарифи банку чи правила кредитування, так як до позовної заяви не долучені примірники цих документів, які б містили підпис позичальника про ознайомлення з їхнім змістом, також суду не надано доказів ознайомлення позичальника зі змістом цих документів іншим чином.
Далі, як зазначалося вище, для підтвердження обставин виникнення заборгованості та її розміру, представником позивача було надано розрахунок заборгованості та звіт-розрахунок за період з 07 жовтня 2021 року до 15 січня 2025 року (а. с. 20-34).
Разом із тим, Постановою НБУ від 04 липня 2018 року № 75 затверджено «Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України».
Згідно пункту 41 розділу ІІІ цього Положення, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані.
Згідно пункту 42 розділу ІІІ цього Положення, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно пункту 46 розділу ІІІ цього положення (в редакції станом на дату проведення стверджуваних платежів позичальника), відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.
Згідно пункту 51 розділу ІІІ цього положення (в редакції станом на дату проведення стверджуваних платежів позичальника), первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.
Згідно пункту 62 розділу ІV цього положення (в редакції, чинній на дату звернення банку з позовом до суду), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно пункту 63 розділу ІV цього положення (в редакції, чинній на дату звернення банку з позовом до суду), виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Отже, підтвердження факту вчинення банківської операції, в тому числі щодо перерахування коштів з рахунку клієнта є або первинний документ, або виписка з клієнтського рахунку, складена на основі первинних документів.
При цьому, розрахунок заборгованості та звіт-розрахунок не є такими документами, звіт-розрахунок не може в даному випадку бути сприйнятим судом, як виписка з клієнтського рахунку, так як не містить особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта та печатки банку.
Отже, за відсутності первинних документів та виписки з клієнтського рахунку, суд не може визнати, як належні докази підтвердження факту перерахування коштів та їх розміру, надані банком рахунок та звіт-рахунок від 05 лютого 2025 року.
При цьому, суд бере до уваги, що розрахунок заборгованості складається самим банком і відображає суб`єктивне бачення позивача щодо обставин виникнення, а звіт-рахунок не містить підпису особи, яка його склала та печатки банку.
Отже, позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.
Далі, у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання позову віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: акціонерне товариство «ОТП БАНК», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 43.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.