Справа № 2-895/11
Провадження № 6/346/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Третьякової І.В.

за участю секретаря Дутчак Х.В.

розглянувши подання старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчука М.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

до суду надійшло вищезазначене подання, згідно з яким державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2-895/2011 виданого 18.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 146762,33 грн.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-895/2011 виданого 18.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 146762,33 грн.

На сьогоднішній день рішення суду боржником, яким є ОСОБА_1 , не виконано, декларацію про доходи та майно не надано, будь яких дій, спрямованих на йог виконання не здійснено, на виклики виконавця боржник не з`являється та не надає пояснень щодо невиконання рішення суду.

Державним виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у Коломийському об`єднаному управлінні ПФУ, однак кошти по рішенню суду не сплачує. Крім того, боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

Рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник на думку державного виконавця ухиляється від його виконання.

Враховуючи викладене, виконавець просить вжити відносно боржника вищевказані заходи примусового виконання, а саме тимчасово обмежити його в праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

При цьому, державний виконавець на негайний розгляд подання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що просить здійснити його розгляд без його участі та задовольнити подання.

За таких обставин, відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання) за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали подання та матеріали цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа №2-895/2011), суд прийшов до наступного.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин, та сприяло досягненню переслідуваної мети.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Пунктом 2 цієї статті передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов`язань.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст.441 ЦПК України за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до вимог ст.441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.05.2011 року (справа №2-895/11) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 149762,33 грн. Рішення набрало законної сили 11.06.2011 року.

18.08.2011 видано виконавчий лист №2-895/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 146762,33 грн.

Постановою державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції від 24.10.2011 року відкрито виконавче провадження ВП №29419336 з виконання вказаного виконавчого листа.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.03.2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 149762,33 грн. на користь ПАТ «КБ «Правекс Банк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчука М.М. від 26.11.2024 року відкрито виконавче провадження ВП №76647324 з виконання виконавчого листа №№2-895/2011 від 18.08.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість в сумі 146762,33 грн., в якому боржником є ОСОБА_1 , стягувачем - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до відповіді на запит №264905215 від 24.04.2025 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів відсутні дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби.

Відповідно до відповіді на запит №267618819 від 08.05.2025 до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2025 року в`їхав на територію України за закордонним паспортом НОМЕР_1 та 04.05.2025 виїхав за межі України.

Відповідно до відповіді на запит №267618728 від 08.05.2025 до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 отримує пенсію, станом на 01.05.2025 року в розмірі 4252,87 грн.

Відповідно до відповіді на запит №171555600 від 14.08.2023 до Державної фіскальної служби України, щодо наявності рахунків у боржника за результатами обробки запиту особа з вказаним податковим номером на обліку в органах ДФС не перебуває.

12.05.2025 державним виконавцем направлено на адресу боржника виклик із зобов`язанням останнього з`явитися до державного виконавця 13.05.2025 на 11:00.

Відповідно до акту від 12.05.2025, складеному державним виконавцем в присутності ОСОБА_2 встановлено, що за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1 , боржник відсутній, двері ніхто не відчинив, залишено виклик.

У поданні державний виконавець зазначає про те, що підставою для звернення до суду з даним поданням є те, що боржник ОСОБА_1 не виконав рішення суду, ухиляється від його виконання та не виживає заходів щодо виконання рішення суду.

При цьому зазначив, що ухилення боржника від виконання рішення суду проявляється в тому, що до теперішнього часу ним не вжито заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

При розгляді даного подання судом встановлено, що боржник отримує дохід у виді пенсії, про що відомо державному виконавцю за результатами перевірки, однак матеріали подання не містять даних про відповідні заходи, вжиті держаним виконавцем щодо звернення стягнення на вказані кошти.

Крім того, матеріали подання не містять даних про те, що виконавцем вжиті заходи щодо встановлення нерухомого майна боржника та його майнових прав, на яке також можливе звернення стягнення за виконавчим документом. Тому твердження державного виконавця про невиконання боржником рішення суду за рахунок належного йому майна безпідставне.

Варто зазначити, що статтею 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Отже, судом встановлено, що державним виконавцем не вчинено усіх можливих, передбачених законом дій щодо примусового виконання рішення суду, встановлення наявності або відсутності нерухомого майна боржника та звернення стягнення на доходи та виявлене майно.

Щодо перетину кордону України боржником, варто зазначити, що дана обставина сама по собі не вказує на те, що боржник виїжджає за межі України з метою невиконання судового рішення. Про це вказує неодноразовий виїзд та в`їзд на територію України боржником, в останнє перебування на території України протягом місяця. Державним виконавцем не надано інших доказів, які б вказували на наявність достатніх підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Крім того, заслуговує на увагу відсутність доказів обізнаності боржника про виконавче провадження.

Так, статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом встановлено, що судове рішення про стягнення з боржника грошових коштів було ухвалено в порядку заочного розгляду справи. Із автоматизованої системи виконавчого провадження, що є у відкритому доступі на сайті Міністерства юстиції України, судом встановлено, що на виконання рішення суду за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк», а в подальшому його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і гарантія» заборгованості неодноразово відкривалося виконавче провадження, яке в подальшому було закінчено без зазначення підстав. Інформації про причини завершення виконавчих проваджень не надав і державний виконавець при зверненні з поданням, що розглядається судом.

В останнє виконавче провадження за виконавчим листом відкрито 26.11.2024, при цьому матеріали подання не містять доказів про належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, як це передбачено ст.28 Закону.

Зазначене вище вказує на те, що відсутні підстави вважати, що боржник обізнаний про примусове виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості.

Отже, саме по собі відкриття виконавчого провадження та наявність невиконаного зобов`язання в повному обсязі не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві особи виїзду за межі України, доведенню підлягає саме ухилення боржника від виконання. Враховуючи все вищенаведене суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи конституційні права громадянина України щодо його права у виїзді за межі України, які у разі задоволення подання можуть бути істотно порушені, суд вважає, що у задоволенні даного подання слід відмовити за відсутністю для цього законних підстав.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юрчука М.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: Третьякова І. В.