Справа № 523/3368/25
Провадження №2-о/523/185/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в місті Одеса, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Департамент міського господарство Одеської міської ради, Державний реєстратор речових прав відділу «Центр адміністративних послуг» Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області Антоненко Інни Олександрівни про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого Управлінням житлово-комунального господарство виконкому Одеської міської ради народних депутатів 22 листопада 1994р.; розпорядження органу приватизації №48942 від 22 листопада 1994р., яким було передано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у означеному свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації було допущено неправильне написання її прізвища, а саме замість « ОСОБА_2 » було записано « ОСОБА_3 ». Таке не збігається з даними зазначеними про неї у вказаних документах та у паспорті. Вказана розбіжність перешкоджає в реалізації права власності.

Встановлення цього факту заявниці необхідно для реалізації своїх прав, як власника квартири.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, направила заяву про підтримання заяви та розгляду справи за її відсутності.

Департамент міського господарство Одеської міської ради не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Державний реєстратор направила заяву про розгляд заяви за її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України та статті 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 7 статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Згідно пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною другою статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що кореспондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Матеріалам справи встановлено, що 22 листопада 1994р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено право спільної власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації 22 листопада 1994р. № 48942, зареєстрованого і записаного у реєстровій книзі №12-5442, яке в свою чергу видане на ім`я ОСОБА_4 .

Паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23 червня 1998р. була паспортизована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно відмітки на 11 аркуші паспорту, ОСОБА_1 з 18 січня 1985р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, на вказаному аркуші паспорта є відмітка органу приватизації про те, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на приватизацію квартири загальною площею 35,1 кв.м.

Отже, оцінка наданих суду доказів, як кожного окремо так і у їх сукупності, доводить той факт, що в свідоцтві про право власності на житло від 22 листопада 1994р. виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, та у розпорядженні органу приватизації було записано прізвище заявниці, як « ОСОБА_3 », яке на теперішній час не збігається з її прізвищем « ОСОБА_2 », зазначеним у її паспорті.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність заяви та можливість в судовому порядку встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на житло від 22 листопада 1994р. та розпорядження органу приватизації.

На підставі викладеного, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч.1 ст.315, 319 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 ):

свідоцтва про право власності на житло від 22 листопада 1994р. на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1кв.м., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 22 листопада 1994р., на ім`я ОСОБА_4 ;

розпорядження органу приватизації №48942 від 22 листопада 1994р., яким було передано у приватну власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 22 травня 2025р.

Суддя