Справа №450/2140/22 Головуючий у 1 інстанції:Мельничук І. І.
Провадження №22-ц/811/3635/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарі: Черевко В.В., Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мельничук І.І. від 07 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повній мірі.

Вважає, що незаконність та необґрунтованість судового рішення полягає у неповноті встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, точніше відмови у витребуванні в ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області документів, що стали підставою для реєстрації колісного трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_2 . Частину цих доказів позивач подав, але суд не надав їм правильної оцінки. Неподання всіх цих документів, як доказів відбулося з поважних підстав, оскільки самостійно отримати позивач не зміг. В результаті суд прийшов до невірного висновку про право власності відповідача на трактор, пославшись лише на наявність реєстраційних даних, та не вирішив питання похідних вимог позову про скасування реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії на користь позивачів. Зазначає, що рішенням по цивільній справі №450/679/21, що набрало законної сили, правильно встановлено фактичні обставини справи, зокрема ті, що ОСОБА_5 фактично являється одним із покупців, а отже є фактичним власником цього майна, а саме: трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , зареєстрованого на його сина ОСОБА_2 . Звертає увагу, що постановою Львівського апеляційного суду від 08.09.2022 року було встановлено наявність розписки від 27.10.2011 року за якою ОСОБА_6 продав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 купили за 6200 доларів США трактор марки «Т-25А». В матеріалах справи міститься її копія, а також рішення суду по справі №450/679/21, де ці обставини встановлені. Згідно журналу судового засідання свідком ОСОБА_6 такі відомості були підтвердженні та не спростовані відповідачем. Договір був усний, підтверджений розпискою від 27.10.2011 року. Моментом приймання товару є 27.10.2011 року, але фактичне доставлення здійснювалося пізніше, після реєстрації трактора, купленого ОСОБА_6 17.05.2011 року в Республіці Польща та відремонтованого в Україні. Судом не надано належної оцінки документам, які підтверджують факт придбання трактора 17.05.2011 року в Республіці Польща та документам, які підтверджують неправомірність реєстрації транспортного засобу ГУ Дердпродспоживслужби, оскільки в цих документах різняться номер двигуна, рік випуску трактора, тощо. Судом встановлено, що спірний трактор придбано за кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що свідчить про суто формальний статус ОСОБА_2 як власника такого майна. Вважає, що суд допустив невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. А також те, що суд не надав оцінки тому факту, що відповідач, подавши до ГУ Держпродспоживслужби неправдиві відомості, отримав дублікат свідоцтва про реєстрацію оспорюваного трактора. І саме цим дублікатом суд доводить право власності ОСОБА_2 .

В судове засідання окрім позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Клопотання представника апелянтки ОСОБА_1 Богуша І.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю участі представника у судовому засіданні у інших справах, колегія суддів вважала не обґрунтованим та відхилила, зважаючи на те, що розгляд даної справи було призначено заздалегідь, відповідно представник міг погодити свою участь у інших судових засіданнях, а також враховуючи те, що представником позивачки надано пояснення по суті розгляду у попередніх судових засіданнях.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяв щодо уточнення (збільшення) позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення на відзив, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 215, 235, 655 ЦК України, ст.ст. 1-13, 12, 13, 18, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України та відмовляючи у позові, виходив з того, що з копій свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року Серія НОМЕР_4 , а саме на трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається що такий на праві власності належить ОСОБА_2 відповідачу у справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача зазначала, що на час придбання спірного трактора, саме позивачами було надано кошти на його придбання та уповноважено ОСОБА_6 придбати такий на користь позивачів, відповідач та той час ніде не працював, не мав власних заощаджень, не мав закордонного паспорта, а тому не міг бути покупцем, та не здійснював перетин держаного кордону. Вказані твердження суд оцінював критично, оскільки вимоги про особисте ввезення на територію України транспортного засобу для реєстрації права власності на нього за особою, законодавство не передбачає. Окрім того, не доведено стороною позивача і відсутність грошових коштів у відповідача на оплату спірного трактора, оскільки як встановлено із наданих суду пояснень відповідача, частину коштів він мав у своїх збереженнях, а частину коштів на придбання трактора позичив. Доказів відсутності заощаджень та коштів на придбання трактора у відповідача на час придбання ним спірного транспортного засобу стороною позивачів не надано. З дослідженої у ході розгляд справи розписки від 27.10.2011 року, вбачалось, та у такій зазначено, що 27.10.2011 року ОСОБА_6 продав трактор № ЕК921066 жителю міста Пустомити Стецю Степану за 6200,00 доларів. Клопотання про допит свідка ОСОБА_6 суду не заявлялось. Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що позивачами не доведено, своїх позовних вимог, оскільки всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний ними правочин купівлі-продажу трактора є удаваними в частині покупця і спірний трактор придбаний саме за кошти позивачів. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову судом враховано, що оспорюваний позивачами договір для дослідження суду не представлений, такий у матеріалах відсутній. Окрім того покликання позивачів на наявну в матеріалах справи копію розписки, оригінал якої, досліджено у ході розгляду справи, не може бути доказом фактичної наявності оспорюваного правочину, не може стверджувати, що такий було фактично укладено зокрема щодо спірного транспортного засобу, окрім того не може бути підставною для визнання неправомірними дії щодо реєстрації транспортного засобу за відповідачем у визначеному законом порядку, як це відбулось як встановлено судом, на підставі довіреності від 19.12.2011 року, вчиненої на підставі усного безоплатного договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Суд критично оцінив надані стороною позивача документи як додатки до клопотання від 31.10.2022 року, оскільки такі не стосуються предмета доказування, та об`єкта спору, зокрема спірного трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску. Позивачі покликались при зверненні до суду із позовом на рішення Пустомитівського районного суду від 14.04.2022 року у справі №450/679/21, яким відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 про підтвердження набуття права власності на майно, яке набрало законної сили, журнал судового засідання у вказаній справі досліджено у ході розгляду справи, вважаючи що встановлені у вказаному судовому рішенні обставини не потребують доказування та є підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Зокрема рішенням у справі №450/679/21 встановлено, що спірне майно придбавалось за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , належним способом захисту у даному випадку є переведення прав покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «Т-25» номерний знак НОМЕР_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які фактично придбали вказане майно у ОСОБА_6 . Разом з тим із наданих стороною відповідача копій документів, які були надані при митному оформленні транспортного засобу та реєстрації власності такого за відповідачем вбачається, що трактор Т-25 було придбано від імені Стець Степана у Республіці Польща через Firma Uslugowo-Handlowa із виставлення фактури щодо продажі транспортного засобу 14.12.2011 року із зазначенням ціни трактора 6000,00 польських злотих. Таким чином представлена стороною позивачів розписка від 27.10.2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_6 продав ОСОБА_7 трактор № ЕК921066 за 6000,00 доларів, не може спростовувати правомірність набуття відповідачем ОСОБА_2 у власність придбаного на його ім`я 14.12.2011 року трактора, право власності на який зареєстроване за відповідачем, що вбачається із наявної в матеріалах справи копій свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року, Серія НОМЕР_4 , а саме на трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Покликання сторони позивачів, що для здійснення державної реєстрації відповідачем було подано до митного органу та органу реєстрації неправдиві відомості, належним доказами суду не доведено. Будь-яких інших належних та достатніх доказів, які б ствердили, що спірний трактор було придбано за кошти позивачів у справі, чи від імені позивачів із метою набуття такими його у власність, стороною позивачів суду не представлено, клопотань про витребування таких судом суду не заявлялось. Надаючи оцінку доводам позивачів, про те, що гроші були передані ОСОБА_6 для придбання спірного трактора, суд дійшов висновків, що вони не підтверджують факт придбання ними саме спірного трактора, а також не доводять підстав і обставин, з якими закон пов`язує удаваність чи недійсність правочину купівлі-продажу в частині особи покупця. Відмовляючи в задоволенні позову суд також враховував, що стороною позивачів самостійно зазначалось, що при здійсненні реєстрації власності спірного транспортного засобу відповідачем не могла бути використана ні розписка від 27.10.2011 року як підтвердження укладеного договору купівлі-продажу, ні довіреність від ОСОБА_5 на представлення прав власника майна, зокрема на думку позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , оскільки така ними не видавалась, що ставить під сумнів факт на який покликається сторона позивача, що спірний транспортний засіб було придбано за кошти передані ОСОБА_6 ОСОБА_5 на підставі розписки від 27.10.2011 року. Будь-якої другої розписки про передачу коштів ОСОБА_6 до матеріалів справи, на що покликається сторона позивача від імені ОСОБА_1 , стороною позивача не долучено. Заперечуючи правомірність реєстрації спірного транспортного засобу за відповідачем стороною позивача не додано доказів та не зініційовано клопотання про витребування доказів, зокрема документів на підставі яких було проведено вказану реєстрацію, і на підставі якої видано Свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року на ім`я відповідача у справі ОСОБА_2 . Враховуючи похідний характер вимог позивачів про скасування реєстраційного свідоцтва про право власності відповідача на спірний транспортний засіб та зобов`язання ГУ Держпродслужби України у Львівській області зареєструвати трактор марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , за встановленої судом відсутності підстав для задоволення вимог позивачів про визнання недійсним договору-купівлі продажу та переведення прав покупця трактора на позивачів, також беручи до уваги, що ГУ Держпродслужби України у Львівській області не є учасником справи, та не висловлювалось щодо заявлених позовних вимог, суд вважав такі безпідставними, належним доказами не доведеними. Відповідачем у ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки позивачами при неодноразових звернення до судів з позовами такі порушено та строки звернення до суду пропущено. Однак, з огляду на вищенаведене, суд вважав, що таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки за змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим; у разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

У липні 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор, в якій (з врахуванням уточнених позовних вимог) просили:

- визнати недійсним договір-купівлі продажу трактора марки «T-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску, без номера двигуна, вчинений відповідачем ОСОБА_2 у РП 17.05.2011р. в частині покупця - ОСОБА_2 ;

- перевести права покупця трактора марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ;

- скасувати реєстраційне свідоцтво НОМЕР_5 про реєстрацію колісного трактора марки «T-25А», 2004 року випуску із заводським номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , видане ГУ Держпроспоживслужбою у Львівськіій області, як оформлене і видане на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 17.05.2011 року в частині покупця;

- зобов`язати ГУ Держпродслужби України у Львівській області зареєструвати трактор марки «-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_1 27.10.2011 року уклали з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу трактора, при цьому передали останньому готівкою 6200 (шість тисяч двісті) доларів США, що підтверджується розпискою. Всі передані продавцю кошти належали ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , та батькам ОСОБА_1 . Відповідачу (синові ОСОБА_2 ) в 2011 році виповнилося 21 рік, він не працював та власних заощаджень для придбання трактора не мав. У грудні 2011 року позивачі надали своєму синові ОСОБА_2 доручення на право реєстрації придбаного трактора марки «Т-25А». Відповідач зареєстрував зазначений трактор у ГУ Держпродспоживслужи та отримав номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується наявним у ОСОБА_5 оригіналом свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 . Вказаний трактор позивачі придбали для обслуговування підсобного господарства, а синові доручили зареєструвати такий на своє ім`я з метою залучення його до господарювання. Трактор більше 10 років перебуває у фактичному володінні подружжя, при цьому ОСОБА_5 обслуговує його самостійно, вкладаючи особисті кошти в ремонт. 15 березня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із позовом про витребування майна (трактора) із чужого незаконного володіння, батька ОСОБА_5 . 31 березня 2021 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, у якому просив підтвердити набуття ним та дружиною ОСОБА_1 права власності на трактор марки «Т-25А», номерний знак НОМЕР_1 . В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 підтвердив факт продажу трактора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також запевнив суд, що зі ОСОБА_2 не здійснював жодних фінансових операцій щодо продажу оспорюваного трактора. Вказав, що ОСОБА_2 не виїжджав до Республіки Польща для оформлення купівлі-продажу трактора. А ОСОБА_6 допомагав ОСОБА_2 на прохання батьків розмитнити та зареєструвати вказаний трактор на його ім`я. Спростованими є твердження про те, що ОСОБА_2 прибав оспорюваний трактор за власні кошті, які заробив у Респуліці Польща у 2011 році. Такі твердження спростовуються тим, що до 2015 року ОСОБА_2 не мав закордонного паспорта, на той час ніде не працював та не мав власних заощаджень. ОСОБА_6 зазначив, що трактор був придбаний ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_5 зауважив, що з 2011 року оригінал реєстраційного свідоцтва та й сам трактор перебував у його володінні та користуванні, оскільки ОСОБА_2 не бажав експлуатувати вказаний транспортний засіб. Рішенням суду від 14.04.2022 року по справі № 450/679/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. У рішенні суду зазначено, що: « у зустрічній позовній заяві обрано неправильний спосіб захисту. Враховуючи те, що, як встановлено судом, спірне майно придбавалося за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , то належним способом захисту у даному випадку є переведення прав покупця з договором купівлі-продажу трактора марки «Т-25А», номерний знак НОМЕР_1 , із ОСОБА_2 на ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які фактично придбали вказане майно у ОСОБА_6 . У зв`язку з наведеними обставинами, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про витребування спірного майна з володіння ОСОБА_5 , оскільки він фактично являється одним з покупців, а отже є фактичним власником цього майна». Суд відмовив ОСОБА_2 у його позовних вимогах за безпідставністю, а зустрічному позивачу ОСОБА_5 відмовив через неналежний спосіб захисту. ОСОБА_2 оскаржив дане рішення в суді апеляційної інстанції. Враховуючи те, що права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 продовжуються порушуватись, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає у користуванні трактором та продовжує витребовувати його у своє володіння, то позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, обравши зазначений судом спосіб захисту, а саме:переведення прав покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «Т-25А», номерний знак НОМЕР_1 , зі ОСОБА_2 на ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено своїх позовних вимог, оскільки всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний ними правочин купівлі-продажу трактора є удаваними в частині покупця і спірний трактор придбаний саме за кошти позивачів.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим та таким, що обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 про підтвердження набуття права власності на майно у справі № 450/679/21, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року та набрало законної сили, встановлено такі обставини.

Розпискою від 27 жовтня 2011 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за 6200 доларів США трактор марки «Т-25А».

З матеріалів справи та показів свідків судом встановлено, що спірний трактор був придбаний за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що свідчить про суто формальний статус ОСОБА_2 , як власника такого.

Водночас, ОСОБА_5 у зустрічній позовній заяві обрано неправильний спосіб захисту. Так, враховуючи те, що, як встановлено судом, спірне майно придбавалося за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , належним способом захисту у даному випадку є переведення прав покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «Т-25А» номерний знак НОМЕР_1 з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які фактично придбали вказане майно у ОСОБА_6 .

Отже вказані обставини були встановлені у справі №450/679/21 Пустомитівським районним судом Львівської області у рішенні від 22 грудня 2020 року та таким була надана оцінка апеляційним судом та такі обставини не потребують повторного дослідження та доведення, проте, всупереч нормам ч.4 ст. 82 ЦПК України, судом першої інстанції помилково вчинено переоцінку доказів та повторно встановлювалися обставини, які були встановлені у судовому рішенні, яке набрало законної сили у справі №450/679/21, що не допускається.

При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановлює, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір є недійсним у частині, що стосується покупця, що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, буде встановлено, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір підлягає визнанню недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановлює, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

Удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. Визнання правочину удаваним в частині визначення особи покупця не суперечить приписам статті 235 ЦК України, оскільки удаваним може бути не весь правочин, а лише в частині когось із учасників.

При цьому, суди зобов`язані виходити, зокрема, з того, що встановивши, що обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеним таким в договорі, суд визнає покупцем за договором позивача у справі.

Зазначене відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 19.01.2019 року справа № 521/17654/15-ц, провадження № 61-2858св18.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що спірний трактор був придбаний за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що свідчить про суто формальний статус ОСОБА_2 , як власника такого, позовні вимоги в частині:

-визнання недійсним, в частині, що стосується покупця,договору-купівлі продажу трактора марки «T-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 1983 року випуску, без номера двигуна, вчинений Відповідачем ОСОБА_2 у РП 17.05.2011;

-переведення права покупця трактора марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора (визнання права покупців за фактичними покупцями і власниками трактора) ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу цього трактора у продавця ОСОБА_6 ;

-та cкасування реєстраційного свідоцтва НОМЕР_7 про реєстрацію колісного трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску із заводським номером 332801 на ім,я ОСОБА_2 , виданого ГУ Держпроспоживслужбою у Львівській області, як оформлене і видане на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 17.05.2011 року в частині покупця, як похідна від двох перших вимог, підлягали до задоволення та безпідставно відхилені судом першої інстанції;

Окремо, що стосується вимоги про зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор, то, як вбачається з матеріалів справи, ГУ Держпродслужби України у Львівській області до участі у справі не залучено, зокрема, і як відповідача, хоча потенційне рішення суду про задоволення позову прямо впливає на права та законні інтереси вказаної установи.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не в змозі давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів) на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення суд вирішувати питання про задоволення позову не взмозі.

За таких обставин, позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ Держпродслужби України у Львівській області зареєструвати трактор марки «-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Крім цього, рішення про задоволення згаданих вище вимог буде підставою для реєстрації спірного транспортного засобу за позивачами, без окремого рішення зобов`язального характеру.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відповідач, також, стверджує про те, що позивачі в даній справі пропустили строк звернення із позовною заявою до суду, мотивуючи тим, що подія купівлі-продажу оспорюваного трактора мала місце ще в 2011 році і позивачі мали знати про порушені їхні права та інтереси ще в цей період.

Однак, з таким твердженням відповідача колегія суддів не погоджується, оскільки про порушення своїх прав та інтересів позивачі у даній справі (законні власники оспорюваного майна) дізналися лише 15 квітня 2021 року після відкриття Пустомитівським районним судом Львівської області провадження у цивільній справі №450/679/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

До цього часу, як доведено в суді, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відкрито володіли і користувались оспорюваним трактором з 2011 року та володіють і користуються ним і по сьогоднішній день, чого не спростував відповідач.

Тому, лише позов у цивільній справі №450/679/21 став подією, яка має значення в питанні строку позовної давності, від якої відповідно до вимог ст.ст. 251, 253, 256 ЦК України необхідно відраховувати перебіг позовної давності, оскільки до цього позивачі про порушення своїх прав не знали та не могли знати.

Провадження у справі №450/679/21 відкрито 15.04.2021, а позов у даній справі подано 15.07.2022, відтак строк позовної давності позивачами не пропущено.

Зважаючи на вказане доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та задовольнити частково. Оскаржуване ж рішення слід скасувати з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор слід задовольнити частково. Договір купівлі-продажу трактора марки «T-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, без номера двигуна, вчинений відповідачем слід визнати недійсним, в частині, що стосується покупця. Перевести права покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на позивачів (визнати за ними права покупців) та cкасувати реєстраційне свідоцтво НОМЕР_7 про реєстрацію колісного трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску із заводським номером НОМЕР_2 на ім,я ОСОБА_2 , виданого ГУ Держпроспоживслужбою у Львівській області. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор задовольнити частково.

Договір-купівлі продажу трактора марки «T-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, без номера двигуна, вчинений ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати недійсним, в частині покупця.

Права покупця за договором-купівлі продажу трактора марки «T-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, без номера двигуна, вчиненого ОСОБА_2 17.05.2011 визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Реєстраційне свідоцтво НОМЕР_7 про реєстрацію колісного трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску із заводським номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , виданого ГУ Держпроспоживслужбою у Львівській області скасувати.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра