ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/780/25
У Х В А Л А

"23" травня 2025 р. смт. Петриківка

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караул О.А., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №187/780/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними фраудаторних правочинів,-

В С Т А Н О В И В :

19.05.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними фраудаторних правочинів, в якому просить:

1.Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660665) земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0162, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_1 ).

2. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660661) земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0143, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_2 ).

3. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660663) земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0161, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_3 ).

4. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660658) земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0135, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_4 ).

5. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660656) земельної ділянки з кадастровим номером :09:382:0016, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 20 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_5 ).

6. Визнати недійсним договір дарування (серія та номер НТС 660653) житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 20 березня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , (РНОНМ: НОМЕР_6 ).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2025 позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2025 позовна заява повернута позивачу.

23.05.2025 позивач надіслала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на об`єкти нерухомого майна:

- на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером :04:002:0161, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

на земельну ділянку площею 0,6 га з кадастровим номером :04:002:0162, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;

- на земельну ділянку площею 0,5507 га з кадастровим номером :04:002:0135, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37;

- на земельну ділянку площею 1,6879 га з кадастровим номером :04:002:0143, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37;

- на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :09:382:0016, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Вивчивши заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у справі та додатками до неї, вважаю, що вона підлягає поверненню заявнику, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 151 ЦПК України визначена зміст і форма заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. ч. 1 - 3, 6 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Позовні вимоги про визнання договорів дарування недійсними, у зв`язку з пред`явленням яких подано дану заяву про забезпечення позову, відносяться до позовів про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві власності, ціна позову яких визначається відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України дійсною вартістю нерухомого майна.

В заяві про забезпечення позову зазначена вартість нерухомого майна, що була визначена на підставі довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, яка сформованої згідно Додатку 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (п.5 розд. ІІІ).

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Разом з цим, автоматичне формування електронних довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості на запити фізичних і юридичних осіб, що забезпечується Єдиною базою даних звітів про оцінку (далі - Єдина база), використовується з метою реалізації положень статті 172 Податкового кодексу України (ПКУ), якою визначений порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Зокрема, пунктом 172.3 статті 172 ПКУ визначено, що дохід, отриманий платником податку фізичною особою від продажу (обміну) об`єкта нерухомості, визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої модулем електронного визначення оціночної вартості Єдиної бази, або не нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) відповідно до законодавства та зазначеної у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі.

Отже, довідка про оціночну вартість об`єктів нерухомості має обмежену сферу використання, а саме, застосовується лише для визначення бази оподаткування доходу фізичної особи від продажу (обміну) власного нерухомого майна і не може бути використана для інших цілей не передбачених пунктом 172.3 статті 172 ПКУ.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

За ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Крім того, у ст. 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, для визначення ціни позову і в даному випадку для визначення територіальної підсудності розгляду даної заяви чинним законодавством з оцінки майна передбачено визначення ринкової вартості. Оціночна вартість і ринкова вартість не є тотожними поняттями. Оціночна вартість, що зазначається в довідці, відноситься до неринкових видів вартості. Визначається така вартість шляхом використання встановленого алгоритму та набору даних. Ринкова вартість визначається суб`єктом оціночної діяльності (оцінювачем) у відповідності з вимогами Національних стандартів оцінки.

Таким чином, заява про забезпечення позову не містить ціни позову, яка б відображала дійсну вартість об`єктів нерухомого майна на момент звернення до суду.

За змістом ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Отже без визначення дійсної вартості об`єктів нерухомого майна суд не може встановити, чи дійсно вартість чотирьох земельних ділянок, що знаходяться в с. Чаплинка вища за ринкову вартість житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в м. Дніпро, а отже відсутня можливість встановлення підсудності за Петриківським районним судом для розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того всупереч вимогам п.п. 2, 6 ст. 151 ЦПК України позивачем у заяві про забезпечення позову не зазначені відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відтак, оскільки заява про забезпечення позову до відкриття провадження не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, суд вважає за необхідне її повернути.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 151, 152, 259 - 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №187/780/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними фраудаторних правочинів - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя:О. А. Караул