Справа № 487/7854/21
Провадження № 2/487/62/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2025 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого-судді Нікітіна Д.Г., секретаря Марченко О.С розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна", Публічного акціонерного товариства Банк "Морський" про визнання іпотеки припиненою,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про визнання іпотеки припиненою за іпотечним договором №480 від 15.03.2012 укладеним між ПАТ Банк "Морський" та ОСОБА_2 .

Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позовним вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

15 березня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством Банк «Морський» та Приватним підприємством «ВІКІ» укладено кредитний договір №460312-КЮ.

Згідно умов п. 1.1. Договору, Банк зобов`язався надати, а Боржник прийняти, використовувати та повернути Банку грошові кошти, видані у формі відновлювальної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської та іншої статутної діяльності, в тому числі на поповнення оборотних коштів з кредитним лімітом в розмірі 10 000 000, 00 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Додатковими угодами №1 від 27.04.2012р. та № 2 від 26.02.2013р. до кредитного договору №460312 - КЮ від 15.03.2012р.. Сторони погодили збільшення кредитного ліміту до 15 000 000,00 грн. Кредитні кошти надавались Банком на строк 36 місяців та повинні були бути повернутими не пізніше 15 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договору №460312 - КЮ від 15.03.2012р., між Банком та ОСОБА_1 підписано іпотечний договір №480 від 15.03.2012р.

16 червня 2014 року, ГІАТ Банк «Морський» (Первісний Кредитор) та ТОВ "ЕКОПІК- Україна" (Новий Кредитор) уклали договір про відсгуплення права вимоги за кредитним договором №460312 - КЮ від 15.03.2012р. (надалі - Договір).

Згідно умовам п. 1.1. Договору, Первісний Кредитор, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим Договором, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги Первісного Кредитора за договором №460312 - КЮ від 15.03.2012р. з урахуванням змін та доповнень до нього, укладеним між Первісним Кредитором та ПП «Вікі».

Згідно п. 1.2. Договору, до Нового Кредитора переходить право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, про які зазначено у п. 1.1. цього договору.

Також 18.07.2014 року ПАТ Банк «Морський» та ТОВ «ЕКОПІК Україна» уклали договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №480 від 15.03.2012р.

Відповідно до ст.. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

07.10.2019 року ПП «Вікі», тобто боржника за основним зобов`язанням було ліквідовано без будь-якого правонаступництва, що підтверджується ухвалою Господарського суду Миколаївської області по справі №915/1997/14 від 07.10.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 7 ЦК України за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. При цьому, право застави відповідно до п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про іпотеку" за невиконання боржником основного зобов`язання відповідальність перед іпотекодержателем (в межах вартості предмету іпотеки несе іпотекодавець (майновий поручитель).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки);

стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном;

зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.02.2016 року по справі №487/6307/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Екопік-Україна" заборгованість за кредитним договором в сумі 16178117,07. Вказане рішення набрало законної сили та перебувало на примусовому виконанні.

В частині 5 ст. 559 ЦК України зазначено, що ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Верховний Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» у випадку, коли іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника перед іпотекодержателем, він є майновим поручителем. Отже, в даному випадку іпотека є конгломератним різновидом таких видів забезпечення виконання зобов`язання як порука та застава.

Верховний Суд констатує, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки (та, відповідно, іпотеки як різновиду поруки), якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Верховний Суд також погоджується з висновками місцевого суду про те, що пункт 7 спірного договору іпотеки передбачає, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку боржника/іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням (кредитним договором № 460312-КЮ від 15.03.2012 р.). Тобто, вказаною умовою договору іпотеки встановлена дія цього правочину - до повного розрахунку боржника/іпотекодавця із іпотекодержателем за основним зобов`язанням.

Верховний Суд України в постанові від 29.03.2017 у справі № 6-2013цс16, аналізуючи правовідносини поруки, вказав, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Також ВСУ у вказаній постанові прямо зазначив, що «оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя».

Верховний Суд також зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» з 04 лютого 2019 року було введено в дію положення ч. 4 ст. 593 та ч. 5 ст. 559 ЦК України.

Верховний суд відзначає, що в п.2 Розділу ІІ «;Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» вказано, що цей Закон застосовується і до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Введення в дію положень ч. 4 ст. 593 та ч. 5 ст. 559 ЦК України відбулося до звернення позивача з позовом у справі №487/7854/21 (позивач направив до суду позов про визнання припиненим договору іпотеки 04.11.2021 року).

В частині 4 ст. 593 ЦК України вказано, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника-юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

У постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 487/5843/17

встановлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104580349):

«Суд апеляційної інстанції встановив, що 05 серпня 2014 року на адресу позичальника за кредитним договором ПП «Вікі» та майнового поручителя (іпотекодавця) ОСОБА_1 , який є директором ПП «Вікі», іпотекодержателем надіслано вимогу про погашення заборгованості за договором кредиту та попереджено, що у разі її несплати буде звернено стягнення на іпотечне майно. Зазначену вимогу відповідно до зворотного поштового повідомлення отримано ПП «Вікі» 08 серпня 2014 року.

Повторну письмову вимогу тим же особам надіслано ТОВ «Екопік-Україна» 03 жовтня 2014 року та 29 жовтня 2014 року отримано ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повідомлення про вручення поштового відправлення ПП «Вікі» містить інформацію про дату вручення рекомендованого поштового відправлення та прізвище і підпис уповноваженої одержувачем особи. Повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 також містить дату вручення та підпис одержувача.

Крім того, ці повідомлення про вручення поштових відправлень містять підписи працівників відділення поштового зв`язку, які перевіряли особи одержувачів, та відбитки штампів об`єктів поштового зв`язку, що відповідає положенням Правил № 270, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати зазначені повідомлення на підтвердження виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Висновок суду апеляційної інстанції про отримання ОСОБА_1 та ПП «Вікі» письмових вимог іпотекодержателя про усунення порушень за основним зобов`язанням та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 та від 12 квітня 2017рокуу справі № 822/862/15.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду угосподарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, недоказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовим рішенням у справі № 487/5843/17 встановлено

обставини реалізації Відповідачем-1 свого права щодо звернення стягнення

на предмет іпотеки шляхом пред`явлення вимоги до Позивача

(іпотекодавця) та боржника (ПП «Вікі»).

Враховуючи, що до ліквідації боржника та до настання строку основного зобов`язання ТОВ "ЕКОПІК-Україна" (іпотекодержатель) реалізував своє право на звернення стягнення на предмет забезпечення, пред`явивши відповідні вимоги до іпотекодавця (Позивача) та боржника (ПП «Вікі»), відповідно до частини 4 ст. 593 ЦК України право іпотеки за договором іпотеки та правовідносини за цим договором не є припиненими.

Тому суд дійшов висновку про відмову в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна", Публічного акціонерного товариства Банк "Морський" про визнання іпотеки припиненою.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 526, ч.3 ст. 549, 551, ч. 1 ст. 553, ч.1 ч.2 ст. 554, ч.1 ст. 559, 593, 610, 616 ЦК України, ст.ст. 10 - 13, 81, 141, 176, 247 ч.2, 258, 259, 264, 265, ч.4 ст. 268, 280-289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна", Публічного акціонерного товариства Банк "Морський" про визнання іпотеки припиненою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКОПІК-Україна», , м. Київ, вул.. Січових стрільів 21, оф.501.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Банк «Морський», , м. Київ, вул.. Петра Сагайдачного, 17

Суддя Д.Г. Нікітін