П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ

Справа № 755/267/23

Провадження: № 22-ц/824/5325/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шемета Олександра Валентиновича в інтересах Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Яровенко Н. О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У січні 2023 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року в задоволенні клопотання АТ "Державний експортно-імпортний банк України" про застосування заходів процесуального примусу відмовлено.

Клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи задоволено.

Призначено у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

На розгляд експертів поставлено наступне питання:

- Який розмір заборгованості за кредитом, нарахованими процентами, штрафними санкціями та іншими нарахуваннями по кредитному договору № 28808С65 від 23.04.2008 року станом на 18.10.2022 року (дата розрахунку) згідно положень кредитного договору № 28808С65 від 23.04.2008 року із врахуванням всіх додаткових угод до кредитного договору?

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність, згідно зі ст. 384, 385 КК України.

Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Попереджено відповідача про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Шемет О. В. в інтересах АТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процессуального права просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання відповідача про призначення ексапертизи, а також визнати перешкоджання відповідачем та його представником здійсненню правосуддя шляхом зловживання своїми процесуальними правами, у зв`язку з чим просив застосувати до них заходи процессуального примусу в порядку ст. 148 ЦПК України, шляхом накладення штрафу.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не врахував, що в матеріалах справи містяться докази направлення рахунку на оплату експертизи, а саме повідомлення КНІДСЕ від 26.08.2024 року, відповідно якого, що 01.05.2024 ОСОБА_1 було направлено рахунок на оплату призначеної судом експертизи.

Крім того, вважає, що питання, які ставить адвокат Новосад Т. О. є ідентичними тим, що зазначалися в клопотанні від 15.02.2023 року, а питання, яке ставить відповідач на вирішення експертизи є повторюваним та вже розглядалося судом першої інстанції, що свідчить про необгрунтованість та безпідставність поданного клопотання.

Вважає, що затягування розгляду справи зі сторони відповідача та його представника також підтверджується неявкою без поважних причин в судове засідання, зокрема, призначене на 16.10.2024 року.

На підставі викладеного, зазначає, що такими діями, відповідач та його представник фактично створюють штучні перешкоди у реалізації позивачем своїх прав.

Вказує, що суд залишив поза увагою те, що адвокат Новосад Т. О. подавав клопотання про відкладення судового засідання, яке не підтверджене належними доказами, що дає підстави для висновку про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Новосад Т. О. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необгрунтованими, звертає увагу суду на те, що позивач, АТ «Укрексімбанк», протягом розгляду даної справи постійно вживає заходів по затягуванню розгляду даної справи. Так, вказує, що позивач в рамках цієї судової справи просить стягнути із відповідача суму заборгованості, яка розрахована всупереч положень пункту 6 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» та всупереч пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Вказує, що про це відповідач неодноразово наголошував при проведенні підготовчих засідань в рамках даної справи та постійно вказував на це у власних заявах по суті спору. Вважає, що саме представник позивача чинить системний спротив швидкому проведенню експертизи та, як наслідок, затягуванню розгляду справи, в цілому.

В судовому засіданні адвокат Шемет О. В. в інтересах АТ «Державний експортно-імпортний банк України» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Адвокат Новосад Т. О. в інтересах ОСОБА_1 вважав необгрунтовнаими доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи клопотання про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що для з`ясування та доведення обставин, що мають значення для справи, потрібні спеціальні знання.

При цьому, відмовляючи в задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять отримання доказів відповідачем рахунка на оплату експертизи, відтак, підстав вважати дії відповідача зловживанням процесуальними правами не має.

Перевіріючи висновки суду в частині вирішення клопотання позивача щодо застосування до відповідача та його представника заходів процессуального примусу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦПК України, у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, на учасників судового процесу та їх представників покладено обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (ст. 143 ЦПК України).

Види заходів процесуального примусу визначені ч. 1 ст. 144 ЦПК України, а саме: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року було призначено у даній справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження зупинено до отримання висновку. Ухвалою попередню оплату за проведення покладено на ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 49-50).

В матеріалах справи міститься супровідний лист експертної установи, датований 01.05.2024 року, яким відповідачу було направлено рахунок на оплату експертизи (т. 3, а. с. 37).

Водночас, доказів направлення або вручення відповідного листа відповідачу матеріали справи не містять.

11.09.2024 року до суду надійшли матеріали справ, які були повернуті експертною установою без виконання, у зв`язку з тим, що оплата за проведення експертизи відповідачем не була здійснена (т. 3, а. с. 39).

Ухвалою суду від 16.20.2024 року у справі поновлено провадження (т. 3, а. с. 53).

19.11.2024 року від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому він повідомив суд про те, що йому стало відомо про поновлення провадження у справі, однак, він не отримував від експерта жодних рахунків на оплату та й матеріали справи не містять належних доказів направлення експертом такого повідомлення відповідачу (т. 3, а. с. 99-110).

Дійсно, як зазначено вище, матеріали справи містять лист експертної установи від 01.05.2024 року, яким відповідачу ніби було направлено рахунок на оплату експертизи, на що посилається також позивач в апеляційній скарзі, втім, доказів про направлення або належне вручення відповідного листа відповідачем або його представником матеріали справи не містять, що спростовує доводи скаржника про обізнаність відповідача про обов`язок зі сплати експертизи у визначеном уекспертною установою розмірі.

Отже, відсутні підстави вважати дії відповідача зловживанням процесуальними правами, відповідно, відсутні підстави для застосування до відповідача та його представника заходів процесуального примусу. За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що клопотання представника позивача не підлягає задоволенню.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, експертиза, призначена ухвалою суду першої інстанції, фактично не була проведена, а ухвала суду була повернута без виконання.

Колегія суддів також не погоджується з доводами позивача про умисне затягування розгляду справ з боку відповідача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1, ст. 2 ЦПК України).

Суд сприяє виконанню завдань цивільного судочинства, здійснюючи правосуддя відповідно до принципів, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона має право знати про доводи та докази, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення іншої сторони, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, подавати свої докази і заперечення (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ст. 13 ЦПК України визначено, що сторони є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Суд розглядає справу в межах заявлених сторонами вимог та на підставі поданих сторонами доказів та не може виходити за межі позовних вимог або вимог, заявлених в іншій заяві учасника справи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 2, ч. 3, ст. 13 ЦПК України)

Як слідує з матеріалів справи, представник відповідача приймав активну участь у судових засіданнях, належно реалізовуючи процесуальні права та обов`язки, передбачені ЦПК України.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, розгляд справи може бути відкладений лише за наявності поважних причин. Неявка в суд без підтвердження причин, за відсутності зловживання, не є підставою для автоматичного накладення штрафу (наприклад, постанова КЦС ВС від 2022 року, справа № 761/21811/17).

Процесуальне законодавство України вимагає індивідуальної оцінки кожної ситуації щодо неявки та недопускає автоматичного застосування штрафних санкцій за відсутності явних ознак зловживання процесуальними правами або навмисного створення перешкод для судового розгляду.

Отже, доводи позивача про затягування розгляду справи та створення штучних перешкод є безпідставними та необґрунтованими, а дії відповідача спрямовані на реалізацію права належних процесуальних прав щодо повного з`ясування обставин, а не на перешкоджання здійсненню правосуддя.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що суд першої інстанції, діючи у межах повноважень, передбачених статтею 44 ЦПК України, вже здійснив необхідні процесуальні дії - а саме, попередив відповідача про неприпустимість зловживання процесуальними правами. З огляду на це, вказане попередження на даному етапі є достатнім засобом реагування суду на відповідну процесуальну поведінку сторони.

Здійснення такої процесуальної дії судом, як попередження відповідача про неприпустимість зловживання процесуальними праваси свідчить про те, що наразі відсутні об`єктивні та достатні підстави для застосування більш жорстких заходів процесуального впливу, зокрема, у вигляді штрафних санкцій, оскільки факт зловживання не набув системного чи критичного характеру. Однак, колегія суддів відмічає, що у разі продовження аналогічної поведінки з боку відповідача або його представника, за наявності відповідних доказів, у суду будуть усі правові підстави для застосування передбачених процесуальним законом заходів примусу.

Поряд з цим, доводи позивача про те, що питання, які ставить відповідач на вирішення експертизи, є повторюваними і вже розглядалися судом першої інстанції, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 2 статті 103 ЦПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Враховуючи положення статті 103 ЦПК України, для призначення експертизи обов`язковою є сукупність двох умов: необхідність спеціальних знань у сфері іншій ніж право, без яких не можливо встановити обставини, що мають значення для справи, та у разі, якщо стороною не наданий висновок експерта, або цей висновок викликає сумнів щодо його правильності.

Тобто, за загальним правилом експертиза призначається, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи та поданих доказів, при цьому, особа, яка заявляє клопотання про призначення експертизи, повинна обґрунтувати та довести необхідність її призначення.

Дійсно, з матеріалів справи убачається, що предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, розмір якої відповідачем не визнається. Відповідач не може самостійно перевірити правильність нарахування заборгованості по кредитному договору, а для здійснення таких розрахунків необхідні спеціальні знання, які є відмінними від знань сфері права.

Водночас, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2023 року, у даній цивільній справі вже було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта, а попередню оплату за проведення експертизи покладено на відповідача - ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 49-50).

В подальшому, ухвалою від 19.11.2024 року у цій самій справі, суд повторно призначив судово-економічну експертизу, знову доручивши її проведення тим самим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, й поставлено на дослідження те ж саме питання, а саме: «який розмір заборгованості за кредитом, нарахованими процентами, штрафними санкціями та іншими платежами за кредитним договором № 28808С65 від 23.04.2008 року станом на 18.10.2022 року, з урахуванням усіх додаткових угод до цього договору?».

Колегія суддів відмічає, що призначення повторно економічної експертизи з тотожним предметом дослідження, без з`ясування причин невиконання попередньої ухвали від 12.04.2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2023 року, суперечить положенням ЦПК України.

Отже, клопотання відповідача про призначення повторної експертизи з тотожними питаннями має бути залишене без задоволення, адже призначення нової експертизи в аналогічному обсязі є безпідставним.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що він зобов`язаний спочатку вчинити всі дії, необхідні для виконання ухвали суду від 12.04.2023 року, якою було призначено експертизу, і вже після вчинення відповідних дій відповідачем, суд має направити додаткові подані документи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для реалізації вимог вже винесеної ухвали 12.04.2023 року, яка залишається чинною в частині призначення експертизи та підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині вирішення клопотання про призначення судово-економічної експертизи та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шемета Олександра Валентиновича в інтересах Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року в частині вирішення клопотання Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про застосування заходів процесуального примусу залишити без змін.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року в частині вирішення клопотання про призначення судово-економічної експертизи скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 травня 2025 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова