ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/6944/23
Номер провадження 22-ц/818/414/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника ОСОБА_1 адвоката Чехова Д. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2024 року в складі судді Бородіної О.В. у справі № 642/6944/23 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Елістом» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Елістом» (далі ПП «Елістом») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 26 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 80 000,00 дол. США строком до 26 грудня 2028 року зі сплатою 12,25% річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору.

Відповідно з п. 3.1.3., п. 3.4.3 кредитного договору у випадку порушення Позичальником умов договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги, а Позичальник зобов`язується в цьому випадку достроково повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі.

Вказаний кредитний договір було забезпечено порукою ОСОБА_2 та ПП «Елістом» на підставі відповідних договорів № П/0 1 та П/0 - 2 від 26 грудня 2007 року.

ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2023 року заборгованість за цим договором становить 29677,82 дол. США, з яких:

-24383,26 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена в сумі 4700,66 дол. США у період з 28 лютого 2022 року по 15 листопада 2023 року;

-4951,03 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована з 01 лютого 2022 року по 31 жовтня 2023 року;

-343,53 дол. США - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін.

Банком було направлено відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору, однак, зазначені вимоги виконано не було, заборгованість не погашено.

Посилаючись на вказані обставини АТ «Укрсиббанк» просило солідарно стягнути заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 29677,82 дол. США, а також судові витрати.

02 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що в порушення порядку передбаченого п. 3.4.3 Договору позивачем не надано доказів направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, що виключає можливість звернення з вимогами про дострокове повернення кредиту.

Вимога, що долучена до позовної заяви не є належним повідомленням про порушення, оскільки містить помилки, що свідчить про направлення поштової кореспонденції за іншою адресою, ніж адреса яка була зазначена позичальником для листування.

Вказував, що відповідно до розрахунків Банку ним не було сплачено щомісячного платежу в сумі 317,46 доларів США): 26.02.2009; 26.03.2009; 26.08.2009; 26.09.2009; 26.11.2009; 26.12.2009; 27.05.2013; 26.11.2013; 26.12.2013; 27.01.2014; 26.02.2014; 26.05.2015; 26.06.2015; 27.07.2015; 26.08.2015; 28.09.2015; 26.10.2015; 26.11.2015; 28.12.2015; 26.01.2016; 26.02.2016; 28.03.2016; 26.04.2016; 26.05.2016; 29.06.2016; 26.07.2016; 26.08.2016; 26.09.2016; 26.10.2016; 28.11.2016; 26.12.2016; 28.12.2020; та з 28.02.2022 по 15.11.2023 рік. Проте, з позовом АТ «Укрсиббанк» звернувся у листопаді 2023 року, а тому просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до 31 щомісячних платежів на загальну 9 841, 26 доларів США (31х317,46),

Також вважав, що відповідно до статті ст. 559 ЦК України поручителі несуть відповідальність лише за не виконання зобов`язань за останні шість місяців до дня звернення з позовом до суду, тобто з 28 травня 2023 року, а тому вимоги про стягнення 47 щомісячних платежів на загальну суму 14 920, 62 долара США, які були прострочені позичальником до вказаної дати, задоволенню не підлягають. Отже, заборгованість поручителів перед банком за тілом кредиту становить 9 462, 64 долара США (24 383,26 долара США 14 920,62 долара США), за процентами 4951,03 3879,09 (заборгованість станом на 31.05.2023 року) = 1071,94 доларів США.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2024 року позов «Укрсиббанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Елістом» на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 26 грудня 2007 року станом на 15 листопада 2023 року 9995,22 дол. США, що складається з: 4700,66 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 4951,03 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована за період з 01.02.2022 по 31.10.2023; -343,53 доларів США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Елістом» судовий збір в розмірі 5448,34 грн, тобто по 1816,11 грн з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитним договором відсутні. Між тим, зважаючи, що відповідачі є солідарними боржниками, які належним чином виконують зобов`язання, внаслідок чого на час звернення до суду виникла заборгованість у розмірі 9995,22 дол. США, яка не погашена до теперішнього часу, наявні підстави для її стягнення.

02 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрсиббанк» на вказане судове рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, банк просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами Кредитного договору передбачено альтернативний порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, а також можливість дострокового повернення кредитних коштів у випадку самого факту направлення вимоги.

До матеріалах справи Банком долучено достатньо доказів, які підтверджують факт надіслання вимог, а саме - копії вказаних вимог та список поштових відправлень Укрпошти та квитанції про їх надіслання.

Вимогами чинного законодавством, а також умовами договорів не передбачено виключного обов`язку Кредитора надавати докази саме отримання вимог про дострокове повернення кредитних коштів Відповідачами та направлення таких вимог лише цінним листом з описом вкладення чи докази повернення таких вимог на адресу Банку.

19 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чехов Денис Анатолійович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, банк просив скасувати/змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити стягнути заборгованості за кредитним договором № 0 від 26 грудня 2007 року в розмірі 2 875,05 центів США.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов договору ним мало бути сплачено 184 143, 99 дол. США, з яких 80000 доларів США тіло кредиту та 104 143, 99 доларів США відсотків.

Відповідно до виписки за кредитним договором з 26 грудня 2007 року по 06 вересня 2024 рік ним було фактично внесено в рахунок погашення заборгованості 181 268,94 долара США, отже, його загальний борг перед АТ «УкрСиббанк» становить 2 875,05 дол. США (184 143, 99 дол. США 181 268,94 дол. США).

Відповідно до позовних вимог та пояснень представника позивача за період з 26 грудня 2007 року по 28 лютого 2022 року позичальником не було порушено зобов`язань, а тому сума заборгованості не могла збільшуватись за рахунок застосованих до нього штрафних санкцій.

Між тим, відповідно до «Списку погашень по кредиту Іпотека № DD 0 користувач: ОСОБА_1 », який було отримано відповідачем з «Електронного кабінету кредитора», загальна сума сплачених коштів за період з 22 січня 2008 року по 21 лютого 2022 рік разом з «основним боргом» та «відсотками» становить 118 070, 52 долара США.

При ухваленні рішення суд першої інстанції помилково взяв за основу розрахунок заборгованості Банку, за наявності розбіжностей неправомірно відмовив у проведенні судової експертизи та дійшов помилково висновку про стягнення заборгованості у розмірі 9995,22 дол. США.

19 листопада 2024 року АТ «Укрсиббанк» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Банк просив залишити вказану скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 за своїм змістом зводяться до незгоди у справі з наявними доказами та встановленими на їх підставі обставинами. В суді першої інстанції відповідачами не спростовано наданих Банком доказів, а саме: Кредитного договору, Договорів поруки, розрахунку заборгованості та інших доказів, які підтверджують наявність заборгованості та порушення умов договорів, внаслідок чого виникла заборгованість. Заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості, свого розрахунку заборгованості та доказів на його підтвердження відповідачі не надали.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ «Укрсиббанк», відповідачі ОСОБА_1 , Сіпітіна Ю. М., представник ПП «Елістом» не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 22 травня 2025 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ «Укрсиббанк» отримало 08 травня 2025 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.189);

Представником позивача (апелянта) АТ «Укрсиббанк» - адвокатом Демчук О.В. отримано 08 травня 2025 року в електронному кабінеті (том 2, а.с.191);

ОСОБА_1 отримав 09 травня 2025 року (том 2, а.с.195);

ОСОБА_2 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 13 травня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 2, а.с.196-197), крім того про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с.192);

ПП «Елістом» повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 13 травня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (том 2, а.с.198-199), крім того про день, час та місце судового засідання ПП «Елістом» повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (том 2, а.с.193).

22 травня 2025 року від представника АТ «Укрсиббанк» - адвоката Демчук О. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 травня 2025 року через неможливість взяти у ньому участь у зв`язку з його участю в іншому судовому процесі. Будь яких доказів на підтвердження цих стверджень представником АТ «Укрсиббанк» суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципів) цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Оскільки клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 22 травня 2025 року з належним обґрунтуванням поважних причин неявки в судове засідання представником АТ «Укрсиббанк» - адвокатом Демчук О. В. не надано, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 адвоката Чехова Д. А., який підтримав апеляційну скаргу сторони відповідача, проти апеляційної скарги позивача заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 80 000,00 дол. США строком до 26 грудня 2028 року зі сплатою 12,25% річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору (том 1, а.с 21-23).

Відповідно з п.3.1.3 кредитного договору у випадку порушення Позичальником умов договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит шляхом направлення відповідної письмової вимоги, а Позичальник зобов`язується в цьому випадку достроково повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.4.3 Договору позичальник зобов`язується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 Договору.

Пунктом 6.2 кредитного договору встановлено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, яким передбачено, що Банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінний з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 календарного дня після отримання повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту або на 41 день після направлення з боку банка за адресою позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання позичальником повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) Банку.

26 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 АКІБ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 укладено договір поруки № П/0 -1 та з ПП «ЕЛІСТОМ» - договір поруки № П/0 -2 (том 1, а.с. 33,34).

За п. п. 1.1.-1.5 договорів поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення у повному розмірі кредиту, сплати процентів, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

Відповідно до пунктів 3.1 договорів поруки від 26 грудня 2007 року №П/0 -1 та № П/0 -2 договір діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Відповідно до Довідки - розрахунку заборгованості станом на 15 листопада 2023 року за ОСОБА_1 обліковується заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 29677,82 дол. США з яких: 24383,26 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена в сумі 4700,66 дол. США у період з 28 лютого 2022 року по 15 листопада 2023 року, 4951,03 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована з 01 лютого 2022 року по 31 жовтня 2023 року, 343,53 дол. США - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (том 1, а.с. 41- 53).

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту.

Згідно частини 1 статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У частинах 3 та 4 статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту, (ґ) подальшої поведінки сторін, (д) тексту типового договору, (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині 2 статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2022 року в справі № 756/15123/18 (провадження № 61-976св22) вказано, що: «договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 459/1099/15-ц (провадження № 61-4011св20) зазначено, що: «порядок направлення передбачених договором кредиту відповідних повідомлень (зокрема, вимог про дострокове стягнення боргу) та підтвердження неодмінного їх вручення як необхідної умови для настання у адресата певного обов`язку визначається умовами такого правочину».

Згідно з частинами 1 - 3 статті 12, частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Укрсиббанк» зазначало, що 05 жовтня 2022 року відповідачам було направлено досудові вимоги про виконання договірних зобов`язань, усунення порушень умов кредитного договору та погашення заборгованість в розмірі простроченого боргу. Зважаючи, на невиконання вказаної вимоги, Банк набув право на дострокове повернення суми кредиту та нарахованих процентів у повному обсязі.

На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитними договорами позивачем надано вимоги від 05 жовтня 2022 року, реєстр згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих та касовий чек. Також, до апеляційної скарги АТ «Укрсиббанк» долучено зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Між тим, опису вкладення щодо цих листів матеріали справи не містять, що унеможливлює достеменно встановити зміст поштового відправлення та чи є листи, надіслані на адресу відповідачів саме вимогами про дострокове повернення кредитних коштів, а не іншою поштовою кореспонденцією .

Встановивши, що умовами кредитних договорів було передбачено порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, зокрема цінним листом з описом та повідомленням про вручення, однак позивач не надав належних доказів виконання зазначених вимог, при цьому відсутні також докази отримання таких вимог адресатами, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанцій щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказував, що розрахунок Банку містить недоліки, у зв`язку з чим дійсний обсяг заборгованості є меншим, ніж наведено Банком.

Між тим, в порушення положень статті 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування наданих Банком розрахунків. Як вбачається з виписки, яка була долучена ОСОБА_1 до апеляційної скарги, за період з 26 грудня 2007 року по 06 вересня 2024 року, всього оборотів: дебет 213 377,40 доларів США, кредит 181 268,94 доларів США. Вихідний залишок 24383,26 доларів США, відсотки 7725,20 доларів США. Отже, з вказаної виписки вбачається що у загальному розмірі боргові зобов`язання відповідача дорівнюють обсягу сплачених коштів та залишку боргу наведеному банком (181268,94 + 24383,26 + 7725,20 = 213377,40 ) (том 2, а.с. 8 - 45).

Заперечення ОСОБА_1 , що ним мало бути сплачено за кредитом 184 143, 99 дол. США є необґрунтованими, оскільки у лютому 2022 року відповідачем було порушено умови договору, що вплинуло на обсяг кредитних зобов`язань, які були передбачені графіком, оскільки вказані суми визначали вартість кредиту у разі дотримання умов договору. Належних та допустимих доказів сплати коштів у більшому обсязі ОСОБА_1 не надано.

Отже, визначаючи розмір простроченої заборгованості за кредитними договорами, суд першої інстанції, обґрунтовано керувався розрахунком заборгованості, наданим банком.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова