Справа № 2-1046/2002
Провадження №2-р/367/1/25
УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Миколаєнко П.М.,

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 та ухвалення додаткового рішення, у цивільній справі №2-1046/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про роз`яснення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 та ухвалення додаткового рішення, у цивільній справі №2-1046/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначає, що у резолютивній частині вказаного рішення йде посилання щодо межі з`єднання двох квартир, але не вказано номери квартир, які відносяться до відповідної частини будинку АДРЕСА_1 . Оскільки в рішенні не вказано номер квартири в її частині будинку, а також в частині будинку, належній ОСОБА_2 , вказана обставина призвела до того, що в Державний реєстр нерухомості не внесена належна їй квартира в будинку та заявниця позбавлена можливості отримати субсидію на сплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, просила роз`яснити, а також ухвалити додаткове рішення в цій частині.

Відповідно до ч.4 ст.270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.3 ст.271 ЦПК України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Заслухавши в судовому засіданні заявницю ОСОБА_1 , проаналізувавши доводи заяви про роз`яснення судового рішення та ухвалення додаткового рішення, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено, визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 вирішено виділити в обособлене користування земельну ділянку площею 364 кв.м із організацією самостійного виходу (виїзду) на АДРЕСА_1 в наступних межах: від вул. Української уздовж сусідньої ділянки № НОМЕР_1 в тил ділянки на 28,50 м; в тилу ділянки вліво до пров. Революції на 25,30 м; уздовж пров. Революції до АДРЕСА_1 на 12, 50 м; до будинку, до межі з`єднання двох квартир; під відповідною частиною будинку; відступивши від будинку «А» на 1,40 м вниз до АДРЕСА_1 на 16, 50 м; уздовж вул. Української до ділянки № НОМЕР_1 на 3,25 м. ОСОБА_1 виділити в обособлене користування земельну ділянку площею 364 кв.м із існуючим виходом (виїздом) на АДРЕСА_1 в наступних межах: уздовж АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2 на 20, 95 м; уздовж пров. Революції в тил ділянки на 18, 80 м; до будинку, до межі з`єднання двох квартир; під відповідною частиною будинку; відступивши від будинку «А» на 1,40 м вниз до АДРЕСА_1 на 16, 50 м. Зобов`язати ОСОБА_1 знести сарай «К».

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2002 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року залишено без змін.

Згідно відповіді архіваріуса Ірпінського міського суду Київської області від 07.04.2025, видати з архіву справу №1046/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний розподіл домоволодіння, уточнення ідеальних часток в праві власності на домоволодіння, визначення порядку використання та розпорядження земельною ділянкою немає можливості, так як справа втрачена внаслідок пожежі, яка сталася в приміщенні суду в ніч з 26 на 27 травня 2004 року.

Таким чином, судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, у поданій заяві про роз`яснення рішення та ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 ставить питання про зазначення номеру квартири у належній їй частині будинку, тобто просить вирішити вимогу, яка не досліджувалася в судовому засіданні під час ухвалення рішення Ірпінським міським судом Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002.

Як видно зі змісту рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002, рішенням суду від 14.12.2001, залишеним без змін в цій частині ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.03.2002 року, між сторонами реально поділено будинок, позивачці виділено у власність 56/100 частин будинку, відповідачці 44/100.

Згідно відповіді архіваріуса Ірпінського міського суду Київської області від 13.05.2025, видати з архіву копію рішення по справі №1046/2002 від 14.12.2001 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний розподіл домоволодіння, уточнення ідеальних часток в праві власності на домоволодіння, визначення порядку використання та розпорядження земельною ділянкою немає можливості, так як справа втрачена внаслідок пожежі, яка сталася в приміщенні суду в ніч з 26 на 27 травня 2004 року.

Згідно із ст. 270 ЦПК України - суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (1618-15); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

Також, суд звертає увагу, що додаткове судове рішення виступає як засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання які передбачені ст. 270 ЦПК України.

Отже, суд, приходить до висновку, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 , а тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо вимоги, яка не досліджувалася в судовому засіданні під час ухвалення рішення, про зазначення номеру квартири у належній ОСОБА_1 частині будинку.

Разом з тим, як видно зі змісту рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002, рішенням суду від 14.12.2001, залишеним без змін в цій частині ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.03.2002 року, між сторонами реально поділено будинок, позивачці виділено у власність 56/100 частин будинку, відповідачці 44/100. Однак, ОСОБА_1 не долучає копію рішення суду від 14.12.2001, в архіві суду вказана копія рішення відсутня, що позбавляє суд можливості встановити зміст рішення суду від 14.12.2001 року.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

У частині другій наведеної норми передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як свідчить тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. При здійсненні роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

При цьому не підлягають роз`ясненню судові рішення, ухвалені судом у межах наданих йому повноважень з процесуальних питань, які вказують на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №904/2526/18 зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі №233/3676/19 вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення».

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, які набрали законної сили та які підлягають виконанню у випадку, якщо вони не виконані або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Враховуючи, що заявницею ОСОБА_1 фактично порушено питання про внесення в судове рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою нових даних в частині зазначення номеру квартири у належній ОСОБА_1 частині будинку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення суду та ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 270, 271, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 вересня 2002 року у справі №2-1046/2002 та ухвалення додаткового рішення, у цивільній справі №2-1046/2002 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.В. Кравчук