ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/224/25 Доповідач Кутурланова О.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 19 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Іващенко А.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20 грудня 2016 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала від нього у позику грошові кошти у розмірі 25 000,00 доларів США. Згідно умов договору позики, відповідач зобов`язалася повернути позику до 20 червня 2017 року, а у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання сплачувати штраф у розмірі 10 % від суми позики щомісячно. На підтвердження отримання грошових коштів позичальник надала позикодавцю власноруч складену розписку від 20 грудня 2016 року із зазначенням умов позики.

Посилаючись на те, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню наданих у позику коштів у визначений між сторонами термін, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

- 25 000,00 доларів США, що еквівалентно 702 000,00 грн.;

- проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 20.12.2016 року по 11.10.2018 року у загальному розмірі 188 145,60 грн.;

- штраф за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 21.06.2017 року по 20.10.2018 року у загальному розмірі 1 123 200,00 грн.;

- судові витрати.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 вересня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20.12.2016 року в сумі 25 000,00 доларів США та штраф за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 40 000,00 доларів США, що разом становить 65 000,00 доларів США.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 810,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог, невідповідність висновків суду в цій частині фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзиву на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла. Відповідач повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судової повістки у додаток «Viber», а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 , оскільки її явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, доказів поважності причин неявки у судове засідання не надано, а відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно дост. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договору позики, оскільки наданий позивачем до суду оригінал розписки підтверджує як факт укладення між сторонами договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Оскільки відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань по поверненню грошових коштів та прострочила виконання зобов`язання, наявні всі підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу за договором у валюті позики, а також передбачених договором штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США строком до 20.06.2017 року.

Сторони визначили, що в разі прострочення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 зобов`язана сплатити штраф у розмірі 10% в місяць за кожен місяць прострочення.

Досягнення згоди щодо істотних умов договору та факт отримання грошових коштів підтверджено розпискою, яку склала та підписала ОСОБА_3 .

По закінченню строку повернення позики і станом на час розгляду справи відповідач грошові кошти не повернула.

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першої статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Наданий позивачем оригінал розписки відповідача від 20 грудня 2016 року про отримання нею грошових коштів у борг є борговим документом, складеним на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Вказаний борговий документ містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дату отримання коштів та особистий підпис позичальника, а також у ньому зафіксована домовленість сторін про застосування штрафних санкцій в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення грошових коштів.

Приймаючи до уваги, що оригінал розписки знаходився у ОСОБА_2 , під час розгляду справи в суді першої інстанції долучений до матеріалів справи (а.с.107), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем своїх зобов`язань з повернення позики.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.11.2020 року у справі №154/3443/18.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Доводи апеляційної скарги про те, що розписку відповідач не писала та не підписувала і грошових зобов`язань перед позивачем не має, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги, оскільки вони не підтверджені жодним належним та достовірним доказом.

Посилання апелянта про розгляд справи у її відсутність та неотримання судових повісток та повідомлень про виклик до суду, що позбавило її можливості захистити свої права та довести факт відсутності боргових зобов`язань перед позивачем, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції у своїй ухвалі про перегляд заочного рішення було встановлено, що відповідач про дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином у спосіб, передбачений законом, шляхом направлення ухвали, а також судових повісток на її зареєстроване місце проживання. Крім того, інформація про кожне судове засідання була висвітлена на офіційному сайті Судової влади відповідно до встановлених правил, а також надсилалися повідомлення у месенджер.

Крім того, суд першої інстанції своєю ухвалою від 02 грудня 2024 року визнав явку ОСОБА_1 у судове засідання 16.12.2024 року обов`язковою з огляду на те, що подані до суду заяви від 22.10.2024 року, від 02.11.2024 року та від 15.11.2024 року містять різні підписи, виконані від імені ОСОБА_1 та абсолютно відрізняються від її підпису, що міститься в довіреності від 25.01.2019 року, якою вона уповноважувала осіб на представлення її інтересів в суді (а.с.135).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вжиті всі можливі заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та необхідність її присутності у судовому засіданні для об`єктивного встановлення фактичних обставин справи, проте відповідач, будучи обізнаною про судове провадження, не скористалася своїм правом приймати участь у розгляді справи, заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та подавати інші докази в обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

Цивільний процесуальний закон пов`язаний з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже, відповідач, яка заперечує проти заявлених позовних вимог і яка оскаржила судове рішення в апеляційному порядку, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами, в тому числі щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог, та неухильно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Проте на протязі тривалого часу розгляду справи ОСОБА_1 так і не скористалася своїм правом на захист своїх інтересів, які вважає порушеними зі сторони позивача.

Судом першої інстанції вірно зазначено про необхідність стягнення суми основного боргу за договором позики саме у іноземній валюті у валюті позики, про що неодноразово акцентував увагу суд касаційної інстанції у своїх правових висновках, які враховані судом при ухваленні рішення.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 штрафу за прострочення виконання основного зобов`язання у розмір 10% від простроченої суми заборгованості щомісячно, оскільки така умова визначена та погоджена сторонами при укладенні договору позики та мала на меті стимулювати позичальника до вчасного виконання зобов`язань з повернення грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги не впливають на висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, були предметом дослідження суду першої інстанції та не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленого у справі заочного рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст.367,368,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2025 року

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: В.В.Майданік

І.В.Склярська