Справа №173/2915/24
Провадження №2/173/237/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України , представник позивача, ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

12.09.2024 року до суду звернувся позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України представник позивача, ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу до відповідача ОСОБА_2

13.09.2024 року отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2024 року відкрите провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 23.12.2024 року.

23.12.2024 року розгляд справи відкладений на 18.03.2025 року в зв`язку з неотримання відповідачем повістки-повідмолення та неявкою відповідача в судове засідання.

18.03.2025 розгляд справи відкладений на 13.05.2025 року за клопотанням відповідача

Відзив відповідачем не наданий.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 44 676.00 грн., на відшкодування шкоди , заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 22.04.2018 року о 02:10 на а/д Н-08 зі сторони с. Пушкарівка в напрямку с. Заріччя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, яким керував водій ОСОБА_2 .

Відповідач здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який не переконавшись у відсутності транспортного засобу, який наближався з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля BMW, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темний час доби в забороненому для цього місці, грубо порушуючи правила дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінах, почав перетинати проїзну частину.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

Відповідно до постанови про закриття провадження СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2018 року кримінальне провадження було закрите в зв`язку з виявленням відсутності в діях відповідача, складу кримінального правопорушення..

В порушення умов ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правої відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була.

Представник потерпілої особи ( ОСОБА_4 ) ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до наказу № 6434 від 01.07.2019 року Наказу № 9640 від 11.10.2018 року та вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір регламентованої виплати ( з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди) склав 44 676.00 грн., яке МТСБУ було сплачено потерпілій особі згідно платіжних доручень № 993828 від 12.10.2018 року № 967222 від 02.07.2019 року.

Таким чином позивачем були понесені витрати, пов`язані з регламентованою виплатою. В розмірі 44 676.00 грн, що й стало підставою подання даного позову до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується, розпискою, наданою в минулому судовому засіданні. Відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

22.04.2018 року о 02:10 на а/д Н-08 зі сторони с. Пушкарівка в напрямку с. Заріччя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW, яким керував водій ОСОБА_2 .

Відповідач здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який не переконавшись у відсутності транспортного засобу, який наближався з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля BMW, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темний час доби в забороненому для цього місці,грубо порушуючи правила дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінах, почав перетинати проїзну частину.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

Відповідно до постанови про закриття провадження СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2018року кримінальне провадження було закрите в зв`язку з виявленням відсутності в діях відповідача, складу кримінального правопорушення, що підтверджується копією постанови про закриття провадження у справі.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про страхування» - Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК України - Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

Об`єктом страхування можуть бути: відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Відповідно до ст. 999 ЦК України - Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст. ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правоовї відповідальності власників наземних транспортних засобів» -Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно джо п. 39.1 ст. 39 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правоовї відповідальності власників наземних транспортних засобів» - Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 41.1а ст. 41 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - . МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність

Відповідно до п.п «а» п.41.1 ст. 41 ЗУ від 01.07.2014 року № 1961-ІV № Про загальнообов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

Судом встановлено, що позивачем на підставі заяви представника потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до наказу № 6434 від 01.07.2019 року Наказу № 9640 від 11.10.2018 року та вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплачена регламентована виплата ( з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди) в сумі 44 676.00 грн., згідно платіжних доручень № 993828 від 12.10.2018 року № 967222 від 02.07.2019 року, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України у постанові від 03.06.2020 року у справі № 345/3335/17 дійшла наступного правового висновку.

«У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.»

З постанови СВ ГУ В Дніпропетровській області від 30.05.2018 року про закриття кримінального провадження встановлено, що наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, стався автомобілем «BMW-5201» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія, відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, встановлені у вищезгаданій постанові обставини вказують на причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями володільця джерела підвищеної небезпеки, від яких загинув чоловік, та заподіяною внаслідок ДТП шкодою.

У вказаній постанові зазначається причиною ДТП стало грубе порушення пішоходом п.1.3, 1.5, 4.4,4.7, 4.14 (а,б) Правил дорожнього руху України. Таким чином загибель потерпілого ОСОБА_3 , внаслідок ДТП старалася в результаті грубої необережності потерпілого а не його умислу.

Тобто підстав для звільнення відповідача від відшкодування виплаченого представникові потерпілого страхового відшкодування судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України - Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи, що позивачем виплачене страхове відшкодування представникові потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди, відсутність умислу потерпілого, у виникненні ДТП, та враховуючи що шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028.00 грн., так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України, представник позивача, Бондар Вікторія Олександрівна, до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Моторне (транспортне) страхове бюро ( юридична адреса: 02002 вул. Русанівський бульвар, 8 м. Київ ) - 44 676.00 (сорок чотири тисячі шістсот сімдесят шість) грн., на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України ( юридична адреса: 02002 вул. Русанівський бульвар, 8 м. Київ ) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 13.05.2025 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 26.05.2025 року

Дата набрання законної сили: 13.06.2025 року.