Справа № 461/5668/24 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2627/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: В.В. Черевко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 05 серпня 2024 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павліва Д.Й., -

В С Т А Н О В И В:

02.07.2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павліва Д.Й. при винесенні ним повідомлення від 14.06.24 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року; скасувати повідомлення від 14.06.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року; зобов`язати Відділ примусово виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Галицького районного суду м. Львова №461/9368/23 від 07.03.2024 року щодо повернення ОСОБА_1 вживаного автомобіля марки «Opel Movano», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, VIN код НОМЕР_2 , вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1024/20900/23 від 05.08.23 року.

Скаргу представник ОСОБА_1 - Гелемей Ю.М. обгрунтовував тим, що 14.06.2024 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції склав повідомлення про повернення виконавчого документу ОСОБА_1 без прийняття до виконання постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року у зв`язку з відсутністю резолютивної частини судового рішення, що передбачає заходи його примусового виконання. Вважав зазначені дії державного виконавця неправомірними, оскільки повернення виконавчого документу стягувачу позбавляє ОСОБА_1 можливості отримати автомобіль марки Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, VIN код НОМЕР_2 , який був у нього вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1024/20900/23 від 05.08.23 року. Просив скаргу задоволити.

Оскаржуваною ухвалою скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павліва Д.Й., що полягають у винесенні повідомлення від 14.06.24 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року.

Скасовано повідомлення від 14.06.2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу - постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року.

Зобов`язано Відділ примусово виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийняти до виконання і відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Галицького районного суду м.Львова №461/9368/23 від 07.03.2024 року щодо повернення ОСОБА_1 автомобіля вживаного марки «Opel Movano», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, VIN код НОМЕР_2 , вилученого згідно протоколу про порушення митних правил № 1024/20900/23 від 05.08.2023 року.

Ухвалу суду оскаржило Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що 14.06.2024 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підставно склав повідомлення про повернення постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року стягувачу без прийняття виконавчого документу до виконання у зв`язку з відсутністю резолютивної частини судового рішення, що передбачає заходи його примусового виконання, оскільки такі дії державним виконавцем вчинено в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень та відповідають вимогам закону. Так, постанова Галицького районного суду м. Львова у справі №461/9368/23 від 07.03.2024 року ухвалена в інтересах Львівської митниці за наслідками розгляду матеріалів, які надійшли від Львівської митниці Держмитної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил ОСОБА_1 . При цьому, зазначеною постановою не передбачено застосування заходів примусового виконання рішення відносно Львівської митниці Держмитної служби України. Зазначає, що можливість виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення в інтересах правопорушника органами державної виконавчої служби в частині повернення особі, яка визнана винною у вчиненні відповідного порушення, раніше вилученого митним органом у неї транспортного засобу не передбачено законом. При цьому, існує окремий порядок повернення вилучених митним органом транспортних засобів їхнім власникам. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд на зазначене уваги не звернув та дійшов необгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Павліва Д.Й. неправомірними.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ЗМУМЮ у Львівській області відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 проти скарги заперечив.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 6 Закону У країни «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що постановою Галицького районного суду м.Львова від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товару, що становить 1041564 (один мільйон сорок одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири) грн 00 коп. з конфіскацією вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1024/20900/23 від 05.08.2023 року товару, а саме: одноразові електронні цигарки торгової марки «Elfbar» на 5000 затяжок з різними смаками (термін придатності до споживання до 01.06.2024), код товару 2404, в кількості 4380 шт.

Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1024/20900/23 від 05.08.2023 року товар, а саме: одноразові електронні цигарки торгової марки «Elfbar» на 5000 затяжок з різними смаками (термін придатності до споживання до 01.06.2024), код товару 2404, в кількості 4380 шт - передано на потреби Збройних Сил України, а саме - військовій частині НОМЕР_3 .

Вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №1024/20900/23 від 05.08.2023 автомобіль вживаний марки «Opel» модель Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, VIN код НОМЕР_2 повернуто ОСОБА_1 .

Документи, вилучені згідно протоколу про порушення митних правил №1024/20900/23 від 05.08.2023 року, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 27.05.2021 року та контрольний талон для проходження по «зеленому коридору» повернуто ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці 6617,26 грн витрат за зберігання товару на складі митниці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605,60 грн судового збору.

14 червня 2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлівим Д.Й. складено повідомлення про повернення постанови Галицького районного суду м. Львова № 461/9368/23 від 07.03.2024 року без прийняття виконавчого документу до виконанняу зв`язку з відсутністю резолютивної частини зазначеного судового рішення, яка передбачає заходи його примусового виконання, що згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Задовольняючи скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павліва Д.Й. від 14 червня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірним, оскільки позбавляє ОСОБА_1 можливості отримати автомобіль марки Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2004, VIN код НОМЕР_2 , який був вилучений згідно протоколу про порушення митних правил № 1024/20900/23 від 05.08.23 року. При цьому, суд вважав безпідставним посилання державного виконавця на п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на те, що виконавчий документ відповідає вимогам закону, а відтак підлягає виконанню.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно положень ст.ст. 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині 1 цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду зі скаргою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилався на неправомірність дій державного виконавця щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення митних правил.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17.

Таким чином, у випадку оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України (постанова Верховного Суду від 12.06.2024 року у справі № 495/1465/22).

Враховуючи, що у даному спорі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав скаргу на дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, що виключає можливість оскарження дій державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, така не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК).

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати, провадження у справі - закрити.

Згідно ч.4 ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі з підстав пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що подана ним скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим він має право протягом десяти днів з дня отримання даної постанови на звернення до Львівського апеляційного суду з заявою про направлення справи до суду першої інстанції за встановленою юрисдикцією до Львівського окружного адміністративного суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 256 ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволити частково.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 05 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою провадження у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павліва Д.Й. - закрити.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та його право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Львівського апеляційного суду з заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до Львівського окружного адміністративного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра