ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 травня 2025 року

м. Харків

Справа № 953/18632/21

Провадження № 22-ц/818/775/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбуд», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року, ухвалене суддею Лисиченко С.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбуд», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

В обгрунтування позову зазначає, що 01 червня 2017 року ОСОБА_3 здійснила рейдерське захоплення будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті чого 21 червня 2017 року вона незаконно зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна, яке надалі здавала в оренду. Ним, неодноразовому були написані заяви на ім`я відповідача про негайне припинення постачання електричної енергії до вказаного будинку, а також розірвання договору про надання послуг з постачання електричної енергії. Не зважаючи на це, відповідач продовжував постачати електричну енергію до будинку, за користування якою ОСОБА_3 не здійснювала оплату. Вказує, що 18 жовтня 2019 року рішенням Київського районного суду м. Харкова визнано за ним право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, 20 квітня 2021 року, після скасування права власності, зареєстрованого за ОСОБА_3 на 1/2 часту будинку, він на підставі рішення суду зареєстрував за собою право власності на вказану частину будинку. З червня 2017 року до 27 квітня 2021 року (моменту набуття ним право власності на частину будинку), відповідач продовжував нараховувати заборгованість та надсилати квитанції на його ім`я, не зважаючи на те, що власником будинку була ОСОБА_3 . Станом на 30 червня 2021 року за ним числиться заборгованість за спожиту ОСОБА_3 електричну енергію у розмірі 163910,73 грн. З огляду на зазначене вважає, що відповідач зобов`язаний виключити з обліку з особистого рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року. Крім того, зазначив, що ним в період з 27 липня 2020 року по 26 квітня 2021 року були внесені авансові платежі за постачання електричної енергії. Разом з цим, відповідач зарахував ці платежі для оплати заборгованості за періоди, коли він не був власником вказаного будинку. У зв`язку з чим вважає, що відповідач зобов`язаний списати його заборгованість за спожиту електричну енергію з 27.04.2021, зарахувавши суму внесеного ним авансового платежу.

Просить суд:

зобов`язати ПАТ «Харківенергозбут» виключити з обліку з особистого рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року;

зобов`язати ПАТ «Харківенергозбут» списати його заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , з 27 квітня 2021 року за рахунок авансових платежів у сумі 6 841грн. згідно з квитанцією № 00016 від 27 липня 2020 року, 10 497,10грн., згідно з квитанцією № 00005 від 03 березня 2021 року, 12 100грн., згідно з квитанцією №00008 від 26 квітня 2021 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім обставин викладених у позовній заяві, зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету позову, фактично вдавшись до встановлення правовідносин, які не є вимогами позовної заяви.

Крім того, помилковим є висновок суду про те, що його право власності на 1/2 частину спірного будинку було безперервним.

Суд першої інстанції не врахував висновки викладені в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 березня 2023 року про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, щодо встановленого одноособового боржника за спожиту електричну енергію за період до 20 квітня 2021 року ОСОБА_4 , та виключення її заборгованості з його особового рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Харківенергозбуд» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що власник зобов?язаний утримувати житло, в тому числі оплачувати комунальні послуги. Власниками вказаного майна у період з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Що стосується здійснених позивачем оплат, то вони не є авансовими платежами, а здійснені в рахунок оплати спожитої електроенергії.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що як в період з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року, так і на час ухвалення даного рішення, власниками нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були зобов`язані нести витрати по утриманню належного їм нерухомого майна, в тому числі сплачувати за надані послуги із постачання електричної енергії.

Вимога про зобов`язання останнього списати заборгованість за спожиту електричну енергію є не належним способом захисту майнових прав.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, оскільки він є передчасним.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 278932256 від 11.10.2021, власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є:

- 1/2 частини - ОСОБА_2 , дата державної реєстрації права власності - 06.06.2017, документи подані для державної реєстрації: рішення Київського районного суду м.Харкова №2-1212/15 від 25.05.2010;

- 1/2 частини - ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права власності 20.04.2021, документи, подані для державної реєстрації: рішення Київського районного суду м.Харкова від 18.10.2019 у справі №640/11855/17.

Відповідно даних довідки абонента, видана ПрАТ «Харківергозбуд» від 25 жовтня 2021 року, за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 , як на підставу позову посилається на те, що 01 червня 2017 року ОСОБА_3 здійснила рейдерське захоплення будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті чого 21 червня 2017 року вона незаконно зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Ним, неодноразовому були написані заяви на ім`я відповідача про негайне припинення постачання електричної енергії до вказаного будинку, а також розірвання договору про надання послуг з постачання електричної енергії. Не зважаючи на це, відповідач продовжував постачати електричну енергію до будинку, за користування якою ОСОБА_3 не здійснювала оплату. 20 квітня 2021 року, після скасування права власності, зареєстрованого за ОСОБА_3 на 1/2 часту будинку, він на підставі рішення суду 27 квітня 2021 року зареєстрував за собою право власності на вказану частину будинку. Разом з тим, станом на 30 червня 2021 року за ним числиться заборгованість за спожиту ОСОБА_3 електричну енергію у розмірі 163910,73 грн. Вважає, що оскільки у період з червня 2017 року до 27 квітня 2021 року власником 1/2 частини будинку була ОСОБА_3 , яка користувалася електроенергією, тому нарахування йому вказаної заборгованості є незаконним. У зв?язку із чим відповідач зобов`язаний виключити з обліку з особистого рахунку № НОМЕР_1 , заборгованість попередніх власників з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року. Крім того, оскільки в період з 27 липня 2020 року по 26 квітня 2021 року ним були внесені авансові платежі за постачання електричної енергії, відповідач зобов?язанний списати з нього заборгованість за спожиту електричну енергію, з урахуванням здійснених ним оплат.

Спірні правовідносини регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №12 (далі ПРРЕЕ або Правила) та Законом України «Про ринок електричної енергії» (надалі Закон №2019-VIII).

У Законі №2019-VIII наведені наступні визначення:

споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання;

універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України;

учасники роздрібного ринку електричної енергії (учасники роздрібного ринку) - електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу, з метою використання ним електричної енергії на власні потреби;

ператор системи - оператор системи передачі, оператор системи розподілу або оператор малої системи розподілу.

Згідно статті 45 Закону №2019-VIII розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Статтею 46 Закону №2019-VIII встановлено, що Оператор системи розподілу, зокрема, забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно статті 56 Закону №2019-VIII постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до Правил договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

Відповідно до 2.2 типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг який укладається між споживачем та постачальником, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою (типовою формою) договору, що є додатком №6 до ПРРЕЕ та розміщена на офіційному сайті ПрАТ «Харківенергозбут»: https://zbutenergo.kharkov.ua, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії. Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та/або господарську діяльність.

Відповідно до п.3.5 Типового договору, який укладається між оператором системи розподілу та споживачем, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою (типовою формою) договору, що є додатком №3 до ПРРЕЕ та розміщена на офіційному сайті АТ «Харківобленерго»: www.oblenergo.kharkov.ua, визначений обсяг розподіленої (спожитої) електричної енергії за підсумками розрахункового місяця передається Адміністратору комерційного обліку у встановленому Кодексом комерційного обліку порядку для включення в місячний баланс електричної енергії ОЕС України і є підставою для його використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі для взаєморозрахунків між Споживачем та його постачальником.

Згідно порядку, визначеному у ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно п.4.3 розділу ІV Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

У відповідності до п.4.12, 4.13 розділу ІV Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Кодексом комерційного обліку визначає основні положення щодо організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, права та обов`язки учасників ринку, постачальників послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку щодо забезпечення комерційного обліку електричної енергії, отримання точних і достовірних даних комерційного обліку та їх агрегації (об`єднання), порядок проведення реєстрації постачальників послуг комерційного обліку, точок комерційного обліку та реєстрації автоматизованих систем, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії.

Згідно п.2.2.2 цього Кодексу адміністратор комерційного облік виконує функції, в тому числі, з адміністрування відносин щодо комерційного обліку електричної енергії шляхом забезпечення реєстрації ППКО, ТКО, автоматизованих систем, що забезпечують комерційний облік електричної енергії.

Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що облік електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку і на підставі цих даних формуються платіжні документи, тобто саме адміністратор комерційного обліку є тією особою, яка здійснює формування (облік) даних щодо обсягу спожитої електричної енергії. Відповідно, саме така особа уповноважена на здійснення перерахунку у разі допущення неправильного обліку електричної енергії.

Пунктом 13 розділу XVII Закону №2019-VIII передбачено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

У разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків, зокрема, пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

У зв?язку з відокремленням функцій з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положенням Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року, з 01 січня 2019 року ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року №505 та постачальником. Універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 жовтня 2018 року №1268.

Отже, ПрАТ «Харківенергозбут», як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01 січня 2019 року у порядку визначеному ПРРЕЕ від 14 березня 2018 року №12, та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Правонаступником у частині прав та обов?язків за договорами про постачання/користування електричною енергією, що діяли до 01 січня 2019 року, залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконувати функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 16 листопада 2018 року №1446 АТ "Харківобленерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) АТ "Харківобленерго", та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно із законодавством) (указана постанова розміщена на офіційному сайті НКРЕКП та є загальнодоступною, режим доступу https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vidachu-at-kharkivoblenergo-litsenzii-z-rozpodilu-elektrichnoi-energii-ta-anulyuvannya-litsenziy-z-peredachi-elektrichnoi-energii-mistsevimi-lokalnimi-elektrichnimi-merezham-616da798c1b7b?id=36043).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується із нарахованим йому розміром споживання електричної енергії з 27 липня 2018 року по 27 квітня 2021 року, у зв?язку із чим просить зобов`язати ПАТ «Харківенергозбут» виключити з обліку з особистого рахунку № НОМЕР_1 , заборгованість попередніх власників та списати його заборгованість за спожиту електричну енергію з урахуванням здійснених ним авансових платежів.

Тобто фактично позивач просить здійснити перерахунок нарахованої суми заборгованості за спожиту електроенергію.

Однак, ОСОБА_1 відповідачем за заявленими ним вимогами зазначив ПрАТ «Харківенергозбут».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, провадження № 12-280 гс 18). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до вимог статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що належні для захисту прав позивача вказані вимоги мають бути заявлені до АТ «Харківобленерго», оскільки він є адміністратором комерційного обліку електричної енергії до повноважень якого облік електричної енергії дії якого підлягають оцінці судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції у мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.371,374, п. 4 ч. 3 ст.376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволені позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова