УХВАЛА

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 495/3399/22

провадження № 61-6004ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Царенка Олександра Олександровича, на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Дивізійська сільська територіальна громада Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Мологівської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити з нею місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, у червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення з ним місце проживання малолітньої доньки.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2024 року.

Первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_1 ; два тижні з матір`ю ОСОБА_2 .

Двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 10:00 години неділі та завершується через два тижні о 10.00 годині неділі.

Перші два тижні, починаючи з неділі після набрання рішення законної сили, дитина проживає з батьком.

Після завершення двох тижнів, протягом яких дитина проживала з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2024 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким первісний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Здійснено розподіл судових витрат.

У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Царенка О. О., на постанову Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху, заявнику надано строк для усунення недоліків касаційної скарги для сплати судового збору.

У травні 2025 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, а саме: недослідження зібраних в справі доказів; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Верховний Суд не приймає до уваги, як підставу для відкриття касаційного провадження, на яку посилається заявник, порушення норм процесуального права, а саме: необґрунтоване відхилення клопотання, оскільки касаційна скарга не містить жодних посилань про заявлене заявником в суді апеляційної інстанції клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, яке було необґрунтовано відхиллено судом.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного суду.

Клопотання обґрунтовано тим, що органом виконавчої служби відкрито виконавче провадження щодо стягнення судового збору в розмірі 3 716,00 грн, здійснено арешт коштів боржника, винесено постанову про розшук майна боржника, стягнено виконавчий збір в розмірі 871,64 грн та суму мінімальних витрат виконавчого провадження - 269,00 грн.

Також, заявник просить врахувати, що наразі малолітня дитина проживає з батьком, проте, позивачка за первісним позовом, приїжджаючи до доньки влаштовує скандали, що призводить до порушення психоемоційного стану ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання або дії судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення його виконання, підтверджені певними доказами.

Вирішуючи питання про зупинення виконання або дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Клопотання в частині, яка стосується судових витрат, стягнутих апеляційним судом, не містить обґрунтованих доводів, підтверджених доказами про наявність ризиків для заявника не зупинення виконання постанови апеляційного суду.

Аргумент клопотання щодоймовірного негативного впливу на дитину її зустрічі та спілкування з матір`ю, є такими (обставини), що становлять предмет перевірки на підтвердження або спростування доводів касаційної скарги. Відповідно такі обставини не можуть бути враховані та оцінені Верховним Суд у межах розгляду клопотання.

Доводи клопотання, що про ризик понесення витрат у виконавчому провадженні, здійснення арешту коштів боржника та розшуку боржника не є підставою для задоволення клопотання, оскільки Верховний Суд відповідно до статті 436 ЦПК України може вирішити питання про зупинення виконання або дії саме оскаржуваного судового рішення, а не виконавчого провадження в частині понесення виконавчих витрат та інших заходів з метою забезпечення примусового виконання судового рішення.

Оскільки клопотання про зупинення виконання рішення суду апеляційної інстанції не містить обґрунтованих доводів необхідності такої процесуальної дії, заявником не наведено та не підтверджено ризики для нього не зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 390, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу № 495/3399/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Дивізійська сільська територіальна громада Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Мологівської об`єднаної територіальної громади Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Царенка Олександра Олександровича про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 10 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян