ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/973/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про оголошення особи померлою; заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 є матір`ю зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номера обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону.

Солдат ОСОБА_2 , номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу 3-го механізованого батальйону, був призваний 26.03.2022 на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 723 від 26.08.2024, солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 7153 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманого заявницею, її повідомлено про те, що її син, номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , під час ведення бойових дій зник безвісті 25.08.2024 поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області.

Крім того, факт зникнення безвісти ОСОБА_2 підтверджується і витягом з ЄРДР від 29.08.2024 № 0001304.

Заявниця намагалася знайти будь-яку відому інформацію про її зниклого безвісти сина військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , для чого зверталася з відповідною заявою до Департаменту інформатизації МВС України. Проте, відповідь заявниці від Департаменту інформатизації МВС України на момент подання цієї заяви, не надходила.

На запит адвоката, Об`єднаним центром з пошуку та звільнення полонених СБУ було надано відповідь від 06.12.2024 про те, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , можливе перебування його у полоні держави-агресора тощо об`єднаним центром, не отримувались. Здійснення заходів пошуку, звільнення кожного українського оборонця в т.ч. військовослужбовця ОСОБА_2 , продовжується.

Крім того, за фактом зникнення безвісти 25.08.2024 під час виконання бойових завдань номера обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , а також з метою уточнення причин і умов, що сприяли зникненню безвісти, та встановлення ступеня вини солдата ОСОБА_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною його зникнення безвісти, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2024 «Про результати службового розслідування», у ході службового розслідування встановлено таке: з 24.02.2022 підрозділи військової частини НОМЕР_1 виконують бойові завдання, пов`язані з відбиттям військової агресії російської федерації проти України на територіях, де ведуться (велись) бойові дії (Сумська область, Харківська область, Донецька область). Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме за безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 16:36 годині, західніше н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противника з невідомого напрямку по групі особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час переміщення зник безвісти номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Решта обставин з`ясовується.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 769 від 10.09.2024, ОСОБА_2 увільнено від займаної посади з 10.09.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 723 від 26.08.2024, солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Станом на дату складання цієї заяви, актуальної інформації відносно місцезнаходження, можливого перебування у полоні держави-агресора рф, відносно сина заявниці військовослужбовця ОСОБА_2 ані заявниці, ані адвокату не надходило.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р.просила суд оголосити фізичну особу, номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 рокув задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. через підсистему «Електронний суд» подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне не застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що необхідність звернення заявниці із цією заявою обґрунтована тим, що через відсутність документів на підтвердження загибелі її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання ним обов`язків військової служби у Збройних Силах України, пов`язаних із захистом Батьківщини, заявниця не може подати заяву про державну реєстрацію смерті її сина до органів державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки від державної реєстрації смерті її сина залежить вирішення соціально-побутових питань, зокрема, задля отримання пільг як члену родини загиблого та вчинення інших дій, пов`язаних із оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту.

На час розгляду справи тіло ОСОБА_2 не знайдено, не ідентифіковано, у зв`язку із чим неможливо в позасудовому порядку отримати відповідний лікарський документ про смерть сина заявниці.

27.12.2022 року набрав чинності наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (далі - Наказ), який втратив свою чинність 20.03.2025 року. Вказаним Наказом було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до положень згаданого Наказу, який був чинним на момент зникнення безвісти сина заявниці та звернення останньою до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, на території с. Андріївна Бахмутської міської територіальної громади 29.11.2022 активні бойові дії завершено, а 14.09.2023 завершено тимчасову окупацію названої території. Тобто, станом на 13.12.2024 вказана територія не була окупованою. Статус цієї території не змінено і Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, який є чинним на момент подачі цієї скарги.

На думку скаржниці, казане дає суду всі підстави для оголошення солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, оскільки матеріали справи підтверджено, що він зник безвісті 25.08.2024 поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області, а тому шестимісячний строк, передбачений вказаною нормою, слід обраховувати з моменту настання відповідної події - зникнення безвісти ОСОБА_2 .

У своїх додаткових поясненнях Міністерство оборони України зазначає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, що напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи, тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності свідчень та доказів, що могли б достеменно підтвердити факт загибелі ОСОБА_2 станом на день розгляду справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Тивоненко Д.Р. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволені заяви.

Представник Міністерства оборони України Застебна А.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року просила залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що заяву подано до суду з порушенням строків, визначених частиною другою статті 46 ЦК України, тобто передчасно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували учасники справи, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.13-14).

Солдат ОСОБА_2 , номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу 3-го механізованого батальйону, був призваний 26.03.2022 на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до сповіщення сім`ї № 7153 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , отриманого заявницею, її повідомлено про те, що її син, номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , під час ведення бойових дій зник безвісті 25.08.2024 поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області (а.с. 30).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 723 від 26.08.2024, солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

28.08.2024 за фактом зникнення безвісти в умовах бойових дій солдата ОСОБА_2 , посадовими особами відділення поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001304 (а.с.31).

Згідно з повідомленням Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених СБУ від 06.12.2024, під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , можливе перебування його у полоні держави-агресора тощо об`єднаним центром не отримувались. Здійснення заходів пошуку, звільнення кожного українського оборонця в т.ч. військовослужбовця ОСОБА_2 , продовжується (а.с.22).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 19 від 16.12.2024 , ОСОБА_2 зник на території бойових дій.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2024 «Про результати службового розслідування», у ході службового розслідування встановлено таке: з 24.02.2022 підрозділи військової частини НОМЕР_1 виконують бойові завдання, пов`язані з відбиттям військової агресії російської федерації проти України на територіях, де ведуться (велись) бойові дії (Сумська область, Харківська область, Донецька область). Під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме за безпосередньої участі в заходах національної безпеки і оборони ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 16:36 годині, західніше н.п. Андріївка Бахмутського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу противника з невідомого напрямку по групі особового складу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 під час переміщення зник безвісти номер обслуги 1-го гранатометного відділення гранатометного взводу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 . Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Решта обставин з`ясовується (а.с.29).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 723 від 26.08.2024 солдат ОСОБА_2 з 25.08.2024 року вважається таким, що зник безвісти в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с.27).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 769 від 10.09.2024 ОСОБА_2 увільнено від займаної посади з 10.09.2024 (а.с.28).

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).

Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або / та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або / та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зроблено висновок, що «…шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (далі Наказ № 376).

У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.

Отже суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 376, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності» (пункти 81 85).

«Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 , солдата військової частини НОМЕР_1 , який зник 25.08.2024 безвісти поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області 13.12.2024, а згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (що діяли на час звернення до суду), населений пункт Андріївка Бахмутського району Донецької області, станом на 13 грудня 2024 року є окупованою територією, у зв`язку з чим, з урахуванням конкретних обставин справи, суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим від дня закінчення активних бойових дій.

Натомість апеляційний суд наголошує на тому, що з моменту події 25.08.2024 дня вірогідної смерті ОСОБА_2 на момент розгляду справи судом першої інстанції пройшло більше шести місяців.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши встановлені в цій справі обставини, враховуючи мету звернення заявниці з цією заявою, яка полягає в реалізації права на здійснення державної реєстрації смерті її сина, від якої залежить вирішення соціально-побутових питань, зокрема, отримання пільг як члену родини загиблого та вчинення інших дій, пов`язаних із оформленням встановлених законодавством пільг та гарантій соціального захисту, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у цій справі докази та встановлені обставини дають підстави вважати з достатньою вірогідністю загибель солдата ОСОБА_2 під час ведення бойових ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області, а відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим необхідно проводити від дня настання події, яка спричинила його загибель, а саме з 25.08.2024, оскільки ця подія є наслідком воєнних дій.

Крім того, колегія суддів зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1,2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Статтею 35 ЦПК України визначено, що питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені при обговоренні під час ухвалення судового рішення. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Отже, не погоджуючись із ухваленим судом рішенням присяжний (або професійний суддя) відповідно до наведених норм закону не має права утримуватися від підписання судового рішення, а отже зобов`язаний підписати судове рішення та викласти свою окрему думку, про що повідомити учасників справи після оголошення суддею рішення у цій справі.

Під час перегляду справи апеляційним судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року не містить підпису присяжної Рябчук Н.В., яка виклала свою окрему думку у справі, що з огляду на положення п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 рокута ухвалити нову постанову про задоволення заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. про оголошення особи померлою.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2025 року скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:

«Заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , про оголошення особи померлою задовольнити.

Оголосити фізичну особу, номер обслуги першого гранатометного відділення гранатометного взводу третього механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлим.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: