Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/408/25
Провадження № 2/945/859/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючої судді Лопіної О.О., за участю секретаря судового засідання Швець Л.В., представника позивача Асланової Е.Е., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Бурлакова М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

28 лютого 2025 року ОСОБА_2 (далі - позивач) через свого представника адвоката Асланову Ельміру Ельманівну подала до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона є власницею транспортного засобу марки Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 .

05 грудня 2024 року о 18 год 00 хв. в с. Кринички по вул. Перемоги біля буд. 42 ОСОБА_1 , керуючи моторолером «Мураха», при виїзді від буд. 29, не надав перевагу в русі транспортному засобу Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. Перемоги, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва ТЗ отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 10.2, ПДР - порушення правил виїзду на дорогу з житлової зони, дворів, стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 під час ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння.

03.02.2025 постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

11.12.2024 водій транспортного засобу Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 09.01.2025 отримано відмову у відшкодуванні заподіяної шкоди.

27.12.2024 ФОП ОСОБА_4 було проведено незалежне експертне дослідження автомобіля Nissan Qashqai, д.р.н. НОМЕР_1 та проведено експертну оцінку. Згідно звіту № 077/12-24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 вартість збитків складає 119 167 грн 45 коп.

На момент подачі позовної заяви відповідачем не відшкодовано позивачу матеріальних збитків, яких вона зазнала внаслідок ДТП, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 119 167 грн 45 коп., витрати на проведення оцінки вартості матеріальної шкоди в розмірі 7 000 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

01 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в системі «Електронний суд» сформував до суду відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що викладені у позовній заяві обставини є неповними та односторонніми. В матеріалах справи відсутні докази того, що водій ОСОБА_6 дотримався вимог безпеки дорожнього руху та вжив усіх заходів для уникнення зіткнення, а тому ДТП сталася не лише з вини ОСОБА_1 , а і з вини водія ОСОБА_3 .

Транспортний засіб Nissan Qashqai не був застрахований, позивачка як власник не вжила заходів для укладення договору страхування, при цьому керував ним не власник, а її чоловік третя особа у справі, а тому відповідно до ст. 1190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, а відповідно позов підлягає відхиленню або зменшенню в частині розміру вимог.

Представник відповідача також звертає увагу суду, що вартість збитків є необґрунтованою, сума збитків є завищеною та не відповідає реальній вартості пошкоджень вартості автомобіля. Звіт оцінювача не є безумовним доказом дійсного розміру шкоди. Витрати на оцінку є завищені та безпідставні, не підтверджують реальної необхідності та розумності таких витрат.

Витрати на правничу допомогу є завищеними та підлягають зменшенню.

Позивачкою не доведено вини відповідача, достовірного розміру шкоди, а тому позовна заява є необґрунтованою, а тому в позові слід відмовити.

04 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 в системі «Електронний суд» сформувала до суду відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП доведена постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.02.2025 року, яка набрала законної сили. Розмір матеріальної шкоди визначено Звітом № 077/12-24 від 08.01.2025. В розумінні частини 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тому в даному випадку посилання сторони відповідача на порушення умов страхування є недоцільними та не стосуються предмету позову.

Звернула увагу, що Звіт оцінювача не спростований стороною відповідача належними та допустимими доказами. Позивачем було вжито всіх необхідних заходів для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення експертного дослідження. Квитанцією № 0.0..2 від 07.01.2025 підтверджується, що позивачка оплатила вартість послуг ФОП ОСОБА_4 . Поряд з цим, доводи сторони відповідача, що таке не підтверджує реальної необхідності та розумності таких витрат є безпідставним та не підкріплено жодними доказами.

Щодо позиції сторони відповідача, що витрати на правничу допомогу не підлягають компенсації, оскільки договір з адвокатом не містить деталізованого розрахунку часу, виконаних дій або обґрунтування розміру гонорару, посилалась на постанову Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 240/32993/23, якою визначено, що витрати на правничу допомогу підлягають компенсації, якщо вони документально підтверджені та співмірні зі складністю справи, навіть за відсутності погодинного розрахунку гонорару адвоката. Якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим.

Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

06 травня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в системі «Електронний суд» сформував до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких наголошував, що Позивачка не надала переконливих доказів того, що водій іншого транспортного засобу (Nissan Qashqai) діяв відповідно до вимог ПДР та вжив усіх заходів для уникнення ДТП. Звіт не може бути доказом у справі, так як його складено на замовлення без залучення відповідача; відсутні належні докази повідомлення відповідача про час і місце огляду; відсутні докази фактичного здійснення ремонту (витрати є лише потенційними); не встановлено факту настання реальних збитків. Крім того наголошує, що не підтверджено співмірності витрат на правничу допомогу, що є вимогою практики Верховного Суду.

06 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 в системі «Електронний суд» сформувала до суду додаткові пояснення у справі, де зазначає, що 18.12.2024 представником позивачки адвокатом Аслановою Е.Е. було направлено відповідачу повідомлення про проведення експертного дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в ДТП 05.12.2024 року. Огляд автомобіля призначено на 27.12.2024 року на 10:00 годину. Відповідача попереджено, що в разі його неявки, огляд автомобіля буде проводитись без його участі. Вищезазначене повідомлення було направлено рекомендованим листом, у зв`язку з чим долучила до матеріалів трекінг відправлення 016, з якого вбачається, що лист з повідомленням направлявся відповідачу.

У підготовчому засіданні 06.05.2025 учасники справи повідомили, що надали усі докази, на які вони посилаються у позові, відзиві, поясненнях . Клопотань про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення спеціаліста не надходили. За таких обставин, ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 945/408/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 21 травня 2025 року позивач ОСОБА_2 не з`явилась, представник позивача зазначив, що судове засідання можливо проводити без її участі. Сторони не заперечували.

Представник позивача адвокат Асланова Е.Е. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях у справі.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволені та зазначив наступне.

Не згоден з постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як не винен у ДТП. Зіткнення відбулось на його полосі руху, водій автомобіля рухався з повороту у 45 градусів, його засліпив та при ударі відповідач вдарився в лобове скло автомобіля. Втратив свідомість, при складанні протоколу та наданні пояснень не розумів, що відбувалось, тому і підписав документи. До суду при розгляді протоколу про адміністративні правопорушення його не викликали, як і не отримував повідомлення запрошення для участі у проведенні експертного дослідження.

Крім того, у судовому засіданні підтвердив, що керував моторолером «Мураха», який був зібраний з різних деталей, не маючи свідоцтва про його реєстрацію та на право керування транспортними засобами, був у стані алкогольного сп`яніння. Штраф, визначений постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року сплатив, постанову не оскаржував.

Вдповідач вважає, що водієм автомобіля Nissan Qashqai не вжито усіх заходів для уникнення зіткнення, а тому саме він є винуватцем ДТП.

Представник відповідача адвокат Бурлаков М.О. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволені з мотивів викладених у відзиві, заперечені на відповідь на відзив. Наголосив, що Звіт про оцінку не може прийматись судом до уваги, так як він проведений без участі відповідача, його належним чином не повідомлено про дату час та місце його проведення. Також вважав, що позивачем не надано до суду відповідних експертиз (трасологічних, автотехнічних) на підтвердження невинуватості водія Nissan Qashqai у ДТП. З цих підстав просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. Клопотань щодо отримання пояснень від ОСОБА_3 у судовому засіданні від учасників провадження не надходило.

Вислухавши думку та пояснення сторін, які присутні у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №189424, 05 грудня 2024 року о 18 год 00 хв. в с. Кринички по вул. Перемоги біля буд. 42 ОСОБА_1 , керуючи моторолером «Мураха», при виїзді від буд. 29, не надав перевагу в русі транспортному засобу Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. Перемоги, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 10.2 ПДР - порушення правил виїзду на дорогу з житлової зони, дворів, стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій (а.с. 24).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №189443, 05 грудня 2024 року о 18 год 00 хв. в с. Кринички по вул. Перемоги біля буд. 42 ОСОБА_1 керував моторолером «Мураха» перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці за участю 2 свідків, Газоаналізатор Драгер - 0370 показав результат у 2,65 % проміле (а.с. 27-28).

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.02.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а. с. 38-48).

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами пунктів 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, окрім інших, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Приписами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано копію постанови Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2025 року у справі № 945/2877/24, якою ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постанова суду набрала законної сили 14 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд встановив, що 05 грудня 2024 року о 18 год 00 хв. в с. Кринички по вул. Перемоги біля буд. 42 ОСОБА_1 , керуючи моторолером «Мураха», при виїзді від буд. 29, не надав перевагу в русі транспортному засобу Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по вул. Перемоги, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 10.2, ПДР - порушення правил виїзду на дорогу з житлової зони, дворів, стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій та його визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням постанови суду від 03.02.2025, яка ніким не оскаржувалась, хоча відповідачу було відомо про її ухвалення (у судовому засіданні підтвердив, що штраф заплатив у березні 2025 року), Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у спричиненні ДТП доведена.

Разом з тим, будь-яких звернень, заяв та повідомлень до правоохоронних органів щодо незаконних та протиправних дій водія Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 відповідачем не направлено.

За таких обставин Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що Позивачем не доведено невинуватість водія транспортного засобу Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , як і посилання, що Позивачу слід було надати до суду судові експертизи (автотехнічні, трасологічні) на підтвердження невинуватості, так як у цьому випадку, з урахуванням Постанови суду про визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, тягар доведення вини іншого водія лежить саме на відповідачеві.

Крім того, суд звертає увагу, що у підготовчому засіданні від відповідача та його представника заяв та клопотань, в тому числі відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України про призначення експертиз, виклик у судове засідання свідків, спеціаліста не надходило.

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Nissan Qashqai, номерний знак НОМЕР_1 , підтверджує право власності ОСОБА_2 на зазначений вище транспортний засіб (а. с. 15).

Позивачем також долучено докази щодо суми збитків, спричинених внаслідок ДТП, а саме:

- договір № 077/12-24 на надання послуг з проведення незалежного експертного дослідження від 27.12.2024 (а. с. 50-51);

- квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 07.01.2025 на рахунок ФОП ОСОБА_4 у сумі 7 000 грн (а. с. 52);

- акт прийому-передачі виконаних робіт № 077/12-24 від 08.01.2025, відповідно до якого сума виконаних робіт складає 7 000 грн (а. с. 53);

- звіт № 077/12-24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику Nissan Qashqai, реєстраційний номерний НОМЕР_1 , відповідно до якого вартість матеріальних збитків складає 119 167 грн 45 коп., ремонтну калькуляцію № 007/12-24 від 03.01.2025, фото таблиці, протокол огляду колісного транспортного засобу (а. с. 54-83);

- свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 347 від 27.02.2002, виданого ОСОБА_4 та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №582/20 від 07.02.2020 виданий ОСОБА_4 (а.с. 86,87).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вказані долучені документи, у тому числі звіт № 077/12-24 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику Nissan Qashqai, є належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовані, клопотань щодо проведення відповідної експертизи суду не подано.

Згідно повідомленняОСОБА_1 про проведення експертного дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в ДТП 05.12.2024, відповідач запрошувався на 27.12.2024 на 10 год 00 хв. (а. с. 84). На підтвердження направлення вказаного повідомлення позивачем долучено копію фіскального чека та трекінг, згідно якого повідомлення прибуло до с. Кринички 20.12.2024, а вручення відбулось 02.02.2025 (а.с.36-37).

Несвоєчасне отримання ОСОБА_1 вказаного повідомлення про проведення експертного дослідження не позбавляло ані його, ані його представника клопотати про проведення повторного дослідження.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Крім того, Суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 як водій моторолеру «Мураха» не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та під час вчинення ДТП не мав законних підстав керувати транспортним засобом, оскільки посвідчення водія не мав (а.с. 96-97).

Власник автомобілю Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Разом з тим, водій автомобілю Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується копією Посвідчення серії НОМЕР_2 від 08.08.2018, а тому є особою яка звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та прирівнюється до тих осіб, які застрахували свою цивільно-правову відповідальність (а.с. 21).

11.12.2024 ОСОБА_3 повідомив про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ, яка сталась 05.12.2024 (а. с. 29-31).

09.01.2025 Моторним (транспортним) страховим бюро України повідомлено про відмову у відшкодуванні шкоди посилаючись на те, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пункт 1.7 статті 1 Закону передбачає поняття терміну «забезпечений транспортний засіб» - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована».

Пунктом 13.1 статті 13 Закону категорії громадян звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але керовані такими особами транспортні засоби без укладання щодо них договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відносяться до забезпечених транспортних засобів (а. с. 33).

Суд звертає увагу, що у цьому випадку позивач, як власник автомобіля Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність несе ризик неотримання відшкодування шкоди від МТСБУ (а відшкодування стало б підставою для регресних вимог до ОСОБА_1 ), про що їй і повідомлено. Проте, відсутність полісу страхування у Позивача не знімає відповідальності з ОСОБА_1 , який не мав права керування транспортним засобом, не мав полісу обов`язкового страхування, а тому потерпіла має право вимагати відшкодування такої шкоди на підставі загальних правил, передбачених ЦК України.

За змістом статті 1166 ЦК України, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню по-перше - в повному обсязі, по-друге - особою, яка безпосередньо її завдала.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20).

Отже, на підставі досліджених доказів суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 доведені належними та допустимими доказами, які відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо витрат позивача на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн суд враховує таке.

Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04).

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Установлено, що між позивачем та адвокатом Аслановою Е.Е. укладено договір про надання правничої допомоги 17.12.2024. Згідно додатку 1 до договору про надання правничої допомоги, вартість правничої допомоги є фіксованою та становить 6 000 грн. Довідкою підтверджено, що Євдокімова Ю.П. на виконання умов договору від 17.12.2024 сплатила адвокату Аслановій Е.Е. грошову винагороду в сумі 6 000 грн.

Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, оцінивши поведінку обох сторін виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який витратила адвокат на підготовку матеріалів як до звернення до суду, так і тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку позовного провадження, у якому відбулось 4 засідання, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн є пропорційними до предмета спору, з урахуванням значення справи для сторін.

Крім того враховуючи, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, отже є визначеним, а тому не потребує деталізованого розрахунку часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У матеріалах справи міститься Платіжна інструкція № 0.0..1 від 14 лютого 2025 року, відповідно до якої, 14 лютого 2025 року позивачка ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1 261 грн 67 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 261 грн 67 коп, сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись статтями 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок ДТП майнову шкоду в сумі 119 167 грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з оплати судового збору в сумі 1 261 грн 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення оцінки вартості матеріальної шкоди в сумі 7 000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Олена ЛОПІНА