Справа № 361/3876/24
Провадження № 2/361/3643/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.25

12 травня 2025 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі Бондар Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування шкоди. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що він з родиною мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Його сусідом за тією ж адресою у квартирі АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , з родиною якого у них склались неприязні відносини. Останнім було встановлено на своєму балконі відеокамеру, об`єктив якої він направив на вікна та балкон квартири позивача. Вказана камера, на думку ОСОБА_1 , знімає, накопичує та розповсюджує відзняту інформацію про особисте життя його сім`ї. Про порушення своїх прав він сповіщував Житлово-експлуатаційну компанію БЗБК, яка здійснює обслуговування та управління будинками «Житлового комплексу «Шоколад». Також, він звертався із заявою до Броварського відділення поліції щодо встановлення ОСОБА_4 відеокамери. Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати ОСОБА_4 демонтувати відеокамеру зовнішньої системи відеонагляду, яка встановлена на балконі квартири АДРЕСА_3 . Також позивач зазначає, що вказаною протиправною поведінкою відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у поганому настрої, пригніченому стані, зміні звичайного способу життя, яку він оцінює у 10 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача на свою користь.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пашков Є.Є. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Усенко М.М. позовні вимоги не визнали, надали відзив суду, за змістом якого встановлено наступне. Дійсно відповідач з дружиною є сусідами позивача ОСОБА_1 та його дружини, які мешкають поверхом вище. Зазначає, що саме позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 є порушниками санітарних прав співвласників будинку та правил тиші, оскільки, саме вони, проживаючи поверхом вище за відповідача, скидають сміття йому на підвіконня та кондиціонер, вивішують пластикові пляшки, що створює галас та закриває світло в квартирі родини ОСОБА_4 . З вищевказаних подій, відповідач з дружиною звертались із заявами до поліції та житлово-комунального господарства ТОВ «Броварський ЗБК». Дійсно, на підвіконні вікна, а не на балконі, у відповідача стоїть мобільна відеокамера, яку він демонтує щовечора, її об`єктив направлений не у вікна, а вертикально до фасаду будинку, та ніяким чином не фіксує квартиру позивача з середини. Вказана камера була встановлена з метою фіксації порушень санітарних прав співвласників будинку та правил тиші з боку родини ОСОБА_7 . Також вважає недоведеним позивачем факт нібито розповсюдження ним відеозаписів з цієї камери, оскільки таких дій відповідач ніколи не робив, та це є припущенням позивача, не підтвердженим належними та допустимими доказами. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 показала, що є дружиною відповідача ОСОБА_4 та сусідкою родини ОСОБА_7 . Дала показання аналогічні змісту відзиву. На уточнюючі питання представників сторін щодо стану роботи встановленої на підвіконні їх квартири відеокамери, зазначила, що вона проводить безперервну зйомку. Лише інколи вони передивляються відзнятий матеріал і нікуди його не розповсюджують.

Заслухавши думку сторін та їх представників, свідка, вивчивши письмові докази у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить наступного.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно статтей 3, 4ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з родиною мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 з родиною мешкає поверхом нижче за цією ж адресою: АДРЕСА_4 , у іншій квартирі - 29.

Також встановлено, що між позивачем, його дружиною та відповідачем з його дружиною тривалий час існують неприязні відносини, часто виникали конфлікти. Після одного з конфліктів, відповідач, з метою захисту свого майна та здоров`я, встановив одну відеокамеру на підвіконні своєї квартири, яка проглядає фасад будинку. Наведе стверджується показаннями позивача, відзивом відповідача, свідка, а також долученими до матеріалів справи фотознімками.

Оцінюючи фотознімки, надані сторонами по справі, суд зазначає, що по знімках, на яких зображено камеру відеоспостереження, що розташована підвіконні будинку - неможливо встановити, в яку саме сторону та під яким кутом нахилу і з яким граничним кутом огляду направлена ця камера.

Суд не приймає до уваги покликання позивача, що встановлена відповідачем відеокамера здійснює функцію по запису інформації, підключені до будь-якого інформаційного носія, яка має функцію накопичення та збереження інформації з подальшим її відтворенням, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього факту.

Щодо незаконного, а саме без отримання відповідного дозволу від компетентного органу на встановлення камер відеоспостереження на фасаді житловому будинку та підвіконні квартири відповідача, то суд вважає, що дане твердження позивача є помилковим, оскільки на час розгляду справи в суді, чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках та підвіконнях, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності, в даному випадку квартири.

Відповідно до ст.32 Конституції України,ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-,кіно-,теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Суд зазначає, що ч. 1ст. 307 Цивільного кодексу України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди. Але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них - має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між тим, позивачем, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в його особисте життя та особисте життя членів його сім`ї, в тому числі і належних доказів на підтвердження того, що встановлена відповідачем відеокамера має технічну можливість здійснювати саме запис (фіксацію подій на відеоплівку чи на носій в електронному вигляді).

Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачем виключно з метою створення безпечних умов проживання і цим права сусідів по будинку не порушуються, в приватне життя громадян вони не втручаються, оскільки приватне життя відбувається в їх квартирах, а не на прибудинковій території.

За таких обставин, встановлення та експлуатація відповідачем камери відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивача, тому позовні вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом зобов`язання відповідача демонтувати відеокамеру зовнішньої системи відеонагляду, яка встановлена на підвіконні квартири відповідача, є необґрунтованими та безпідставними.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вищевказаних основних, тому задоволенню також не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного, оцінивши та дослідивши в сукупності всі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вцілому позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України необхідно залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 12,81,141,264-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Писанець Н.В.