Провадження № 22-ц/812/745/25 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року м. Миколаїв Справа № 490/1850/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Вимоги позову мотивовані тим, що між сторонами в усній формі було укладено договір доручення, за умовами якого, ОСОБА_3 зобов`язався придбати на ім`я позивача та за його кошти, за кордоном автомобіль.

Для придбання автомобіля ОСОБА_1 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 500 000 грн.

ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за договором не виконав та зберіг у себе вищезазначені грошові кошти без достатньої правової підстави.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 500 000 грн безпідставно набутого майна, 139 769.49 грн інфляційних витрат, 37 602.74 грн 3% річних.

05 грудня 2024 року від адвокатки Філатової О.С., яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі.

Заява мотивована тим, що з 26 лютого 2022 року ОСОБА_3 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в Національній гвардії України.

Станом на 05 грудня 2024 року ОСОБА_3 не отримав та не має жодної можливості отримати жодного процесуального документу від Центрального районного суді м. Миколаєва, так як перебуває у складі ЗСУ.

Відповідач не отримував позовної заяви та не має зараз можливості її особисто прочитати та написати відзив на неї.

Посилаючись на викладене, представниця відповідача ОСОБА_4 , просила суд зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача на військовій службі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2025 року заяву задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів до припинення перебування ОСОБА_3 у складі Збройних Сил України.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_3 залучений до складу сил та засобів НОМЕР_1 бригади оперативного призначення Національної гвардії України (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 травня 2024 року № 135/ДСК, довідка від 14 червня 2024 року № 2662).

Враховуючи те, що на всій території України введено воєнний стан, а також те, що відповідач перебуває на військовій службі, що унеможливлює відповідача, з поважних на те об`єктивних причин, брати участь у розгляді справи, суд вважає, що заява адвокатки Філатової О.С. підлягає задоволенню.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 станом на дату зупинення провадження у справі перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, виходив з витягу із наказу командира військової частини № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 травня 2024 року № 135/ДСК.

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що довідка від 14 червня 2024 року № 2662 не є достатньою для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, а витяг з наказу від 03 травня 2024 року № 135/ДСК не містить достатньої інформації, оскільки: по перше - є витягом з наказу по стройовій частині, а не по особовому складу (що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року, у справі № 466/8799/22); по друге не свідчить про проходження відповідачем військової служби саме станом на дату винесення оскаржуваної ухвали суду.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі.

Від ОСОБА_3 , в інтересах якого діяла його представниця ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві відповідач зазначав, що Центральний районний суд м. Миколаєва правомірно зупинив провадження у справі, у зв`язку із тим, що з 26 лютого 2022 року ОСОБА_3 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в Національній гвардії України, що підтверджується довідкою МВС України Військової частина НОМЕР_3 Національної гвардії України від 11 вересня 2023 року та довідкою Військової частини № НОМЕР_2 від 14 червня 2024 року.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі є питання дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час постановлення ухвали про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статті 251 ЦПК України, в якій наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та продовжений до цього часу.

Згідно з пункту 2 наведеного Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (ст. 1 Закону України "Про оборону України").

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

З`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України відповідно до закону можуть залучатися до здійснення заходів правового режиму воєнного і надзвичайного стану, безпеки та захисту критичної інфраструктури, здійснення заходів щодо поводження з військовополоненими в особливий період, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, організації та підтримання дій руху опору, проведення військових інформаційно-психологічних операцій, боротьби з тероризмом і піратством, заходів щодо здійснення захисту життя, здоров`я громадян та об`єктів (майна) державної власності за межами України, забезпечення їх безпеки та евакуації (повернення), посилення охорони державного кордону, захисту суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі та їх правового оформлення, забезпечення безпеки національного морського судноплавства України у відкритому морі чи в будь-якому місці поза межами юрисдикції будь-якої держави, заходів щодо запобігання розповсюдженню зброї масового ураження, протидії незаконним перевезенням зброї і наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів у відкритому морі, ліквідації надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, кризових ситуацій, надання військової допомоги іншим державам, а також брати участь у міжнародному військовому співробітництві, міжнародних антитерористичних, антипіратських та інших міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки на підставі міжнародних договорів України та в порядку і на умовах, визначених законодавством України.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України", відповідно до якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі №380/7845/21, від 31 травня 2023 року у справі №160/1543/21 висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі ЗСУ, оскільки не кожен структурний елемент в складі ЗСУ переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі № 461/5209/19, від 17 січня 2023 року у справі № 501/1699/17, від 09 травня 2023 року у справі № 96/5671/21, висловлено позицію щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Завданням цивільного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наданий представником відповідача наказ підтверджує призов військовозобов`язаного відповідача на військову службу під час мобілізації, зокрема, відповідно до наданого наказу.

Так, із наказу командира військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 травня 2024 року № 135/ДСК ОСОБА_3 залучено до складу сил та засобів 1 бригади оперативного призначення Національної гвардії України тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, для виконання бойового завдання, відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Силах України від 18 листопада 2023 року № 20932, бойового розпорядження командувача Національної гвардії України від 19 листопада 2023 року № 3412, бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 19 листопада 2023 року № 1/1/2-5044т-Е, бойового розпорядження командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 15 листопада 2023 року № БР-6950т, бойового розпорядження тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 10 лютого 2024 року № БР-7т, розпорядження тактичної групи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 01 квітня 2024 року № Р-364т.

Копію аналогічного наказу від 06 лютого 2025 року № 36/ДСК представниця відповідача надала до відзиву на апеляційну скаргу.

Отже, відповідач перебуває у складі військової частини Збройних Сил України, що переведена на воєнний стан бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані докази на підтвердження військової служби не містять достовірних даних про те, що ОСОБА_3 станом на дату зупинення провадження у справі перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан є неприйнятними, оскільки колегія суддів апеляційного суду вважає, що надана суду першої інстанції копія зазначеного наказу за своїм змістом підтверджує, що відповідач проходить військову службі в військовій частині, яка переведена на воєнний стан та приймає участь у бойових діях. Аналогічний наказ від 06 лютого 2025 року долучено й до апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви не порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права щодо встановлення обставин справи та надання їм належної правової оцінки, а тому на підставі статті 375 КПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений при зверненні з апеляційною скаргою, розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 27 травня 2025 року.