ПОСТАНОВА

іменем України

23 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2512/22

провадження № 22-ц/4809/615/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідачза первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 грудня 2024 року у складі судді Стручкової Л.І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А,а», сараю «Б», вбиральні «В», погребу «пд», погребу «Ж», вбиральні «З», колодязю «Г», водопроводу «Е», замощення І, огорожі №1, каналізації «к». Інші 3/10 частки належать відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Земельна ділянка під будинком не приватизована. Вказувала, що вона в усній формі звернулася до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку, на що остання погодилась. Однак, після виготовлення висновку щодо технічної можливості здійснити поділ відповідачка відмовилася укладати таку угоду. Зазначала, що сторони не можуть дійти домовленості щодо поділу житлового будинку, а тому просила поділити його в судовому порядку відповідно до варіанту, відображеному у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №02/2022.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд виділити належних їй 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . а саме кімнату №1-1 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-3 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-4 площею 8,6 кв.м, кімнату №1-5 площею 9,1 кв.м, кімнату №2-5 площею 14,69 кв.м; сарай «Б»; вбиральню «В»; погріб «пд»; колодязь «Г»; водовід «Е»; каналізацію «к»; замощення І; огорожу №1.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про приведення у відповідність до фактичного розміру часток в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю.

В обґрунтування заявленого зустрічного позову зазначала, що сторони є учасниками спільної часткової власності на житловий будинок і господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до технічного паспорту від 27 березня 2017 року вказаний житловий будинок має загальну площу - 69,4 кв.м; житлову площу - 36,3 кв.м; з господарсько-побутовими будівлями: сарай літ. «Б», вбиральня літ «В», погріб літ. «пд», сарай літ. «Д», погріб літ «Ж», вбиральня літ. «З», колодязь літ «Г», водопровід літ «Е», замощення І, огорожа літ № 1, каналізація літ «к». Частка ОСОБА_2 в праві спільної власності, набута нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 217 року, становить 3/10 частки вказаної нерухомості. ОСОБА_1 є власником 7/10 частки майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2017 року. Фактично нерухоме майно утворюють дві окремі квартири, оснащені окремими входами, порядок користування якими був визначений за домовленістю співвласників з 1989 року. Реальні частини нерухомого майна, що перебувають у фактичному користуванні кожного із учасників права спільної власності становлять: ОСОБА_2 - 57/100 частки, ОСОБА_1 - 43/100 і не відповідають тим часткам, що зазначені у правовстановлюючих документах на житло. Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 24 квітня 1989 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 (мати ОСОБА_4 ) продала, а ОСОБА_5 (дядько ОСОБА_2 ) купив 3/10 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м. Згідно умов вказаного договору в користування покупця переходить: 1-4 - 19,9 кв.м; 1-5 - 7,8 кв.м; 1-6 - 5,5 кв.м. Вказані обставини також підтверджуються копією технічного паспорту на житловий будинок від 31 липня 1991 року. Отже, ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу фактично став власником частини будинку із загальною площею 33,2 кв.м. Водночас у фактичному користуванні ОСОБА_3 залишилось 29,9 кв.м загальної площі будинку. Після смерті ОСОБА_5 (дядька ОСОБА_2 ) належне йому майно успадкувала ОСОБА_6 (мати ОСОБА_2 ), зокрема і 3/10 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 2003 року №1475. За життя ОСОБА_6 (матері ОСОБА_2 ) до належних їй 3/10 частин спірного будинку було прибудовано коридор та ванну кімнату, які і у технічному паспорті від 27 березня 2017 року і згідно висновку експерта, наданого ОСОБА_1 , позначені як №2-1 та №2-6, загальною площею 5,7 кв.м. Також нею було побудовано сарай, який згідно технічного паспорту від 27 березня 2017 року позначений літ. «Д». Зазначені приміщення були збудовані за згоди матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується копією її заяви від 29 жовтня 2003 року. Відповідно до акту Державної технічної комісії від 06 листопада 2003 року збудовані ОСОБА_6 веранда і сарай були прийняті в експлуатацію. Рішенням виконкому Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 13 листопада 2003 року №891 було затверджено акт приймальної комісії від 06 листопада 2003 року на веранду до житлового будинку та господарські будівлі, збудовані ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 успадкувала після смерті своєї матері, ОСОБА_6 , 3/10 частки житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Загальна площа успадкованої частки будинку становить 39,5 кв.м, житлова - 27,2 кв.м. Отже, фактично загальна площа спірного житлового будинку становить 69,4 кв.м, з яких у користуванні ОСОБА_2 перебуває 39,5 кв.м, а у користуванні ОСОБА_1 29,9 кв.м. Житловий будинок розташований на присадибній земельній ділянці загальною площею 917,8 кв.м. Вважала, що наведене переконливо свідчить про невідповідність визначених в правовстановлюючих документах часток співвласників будинку фактичним часткам, які перебувають у власності та користуванні сторін по справі.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд привести у відповідність з реальними ідеальні частки співвласників у праві спільної часткової власності на вказаний житловий будинок, встановивши, що реальний розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок становить: за ОСОБА_2 57/100 частки, за ОСОБА_1 43/100. Виділити в натурі ОСОБА_2 в рахунок 57/100 частки, що належить їй на праві власності в будинку «А,а» кімнати 2-1 площею 3,5 кв.м, 2-2 площею 6,6 кв.м, 2-3 площею 7,8 кв.м, 2-4 площею 10,7 кв.м, 2-5 площею 8,7 кв.м, 2-6 площею 2,2 кв.м, а також господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай «Д», погріб «Ж», колодязь «Г». Виділити ОСОБА_2 у користування присадибну земельну ділянку площею 523,15 кв.м, призначену для обслуговування житловому будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 грудня 2024 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині відмовлених її первісних позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити їх повністю.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України перегляду та перевірці апеляційним судом не підлягає.

Адвокат Бугайченко Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 грудня 2024 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісмайлова А.В., без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_1 .

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Кіровоградської області Півняк Н.С., ОСОБА_1 успадкувала 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_3 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.8).

Як убачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1 жовтня 2017 року за ОСОБА_1 , як власником, зареєстроване право власності на 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_3 (т.1 а.с.9).

Судом встановлено, що 24 квітня 1989 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої олександрійської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №2-1794, за умовами якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив 3/10 частини будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташований на присадибній земельній ділянці розміром 600 кв.м. За вказаним договором в користування покупця переходить: 1-4 = 19,9 кв.м ;1-5 =7,8 кв.м; 1-6= 5,5 кв.м (т.1 а.с.11)

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої олександрійської державної нотаріальної контори Яковенко В.М., після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/10 часток спірного будинку успадкувала його сестра - ОСОБА_6 (т.1 а.с.136).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Москаленко Я.М., ОСОБА_2 успадкувала 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_3 , після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.13).

Як убачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83775892, 29 березня 2017 року за ОСОБА_2 , як власником, зареєстроване право власності на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_3 (т.1 а.с.14).

Технічний паспорт на житловий будинок від 27 березня 2017 року та архівна довідка №1026, видана КП «ОМБТІ», свідчать про те, що спірне домоволодіння складається з житлового будинку «А,а» загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 36,3 кв.м, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами - сарай «Б», вбиральня «В», погріб «пд», погріб «Ж», сарай «Д» вбиральня «З», колодязь «Г», водопровід «Е», замощення І, огорожа №1, каналізація «к» (т.1 а.с.10, 130-131).

29 жовтня 2003 року ОСОБА_3 надала заяву про те, що вона не заперечує щодо здійсненої самовільної прибудови ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.137). Зазначені вище прибудови позначені як №2-1 та №2-6 загальною площею 5,7 кв.м, а також сарай літ. «Д», що відображено у технічному паспорті від 27 березня 2017 року (т.1 а.с.138-140). Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 13 листопада 2003 року №891 затверджено акт приймальної комісії від 06 листопада 2003 року на веранду до житлового будинку та господарські будівлі, збудовані ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.132).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично просить позбавити ОСОБА_2 права власності на частину спірної кімнати площею 19,9 кв.м, а саме площею 14,7 кв.м, без належної грошової компенсації та не зазначаючи, за чий рахунок повинно відбуватися переобладнання будинку.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Згідно зі ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі, щодо захисту права спільної часткової власності.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Так, частиною першою статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

При цьому спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тобто, правовий режим спільної власності може передбачати визначення часток кожного із співвласників у праві спільної власності (спільна часткова) або відсутність такого визначення у праві спільної власності (спільна сумісна). Згідно з наведеним критерієм спільна власність поділяється на спільну часткову і спільну сумісну.

Відтак, спільна часткова власність - це власність двох або більше осіб (а не однієї особи) із визначенням відповідних часток. Спільна власність має місце за наявності двох або більше співвласників, а не одного власника, який сплатив лише частину вартості майна.

Відповідно до частин першої, другої ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Деталі пояснила Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/5726/19. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Отже, встановивши, що сторона позивача звернулася з позовними вимогами на підставі статей 364 і 367 ЦК України, які є взаємовиключними, та просила виділити у натурі частини спірного житлового будинку згідно з висновком спеціаліста, суд самостійно визначає, яка правова норма підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 (провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід,окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

За змістом статті 367 ЦК України при поділі майна, що є у спільній частковій власності, суд зобов`язаний зазначити у рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки конкретно виділяється кожному із співвласників, а не тільки позивачу. Рішення суду із зазначенням частини будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки, яка виділяється тільки позивачу, ухвалюється за наслідками розгляду позову про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в порядку статті 364 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №127/18807/19 (провадження № 61-4163св22).

Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Частки співвласників визначаються арифметично та виражаються в простих правильних дробах (1/2, 5/7, 62/100 і т.д.).

Як свідчать письмові докази по справі спірне майно належить двом співвласникам, тому в даному випадку не можна застосовувати положення статті 364 ЦК України щодо виділу частки, а має місце поділ цього майна між сторонами у порядку, передбаченому статтею 367 ЦК України, за наслідками якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом встановлено, що матері позивача - ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 31 січня 1989 року Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у реєстрі за №2-276 (т.1. а.с.178-179).

На підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кібальнік О.Ф., зареєстрованого у реєстрі за №2-1794, ОСОБА_3 відчужила 3/10 частини зазначеного будинку ОСОБА_5 (т.1 а.с.11-12). У договорі зазначено, що частина будинку, а саме 1-4 = 19,9 кв.м ;1-5 =7,8 кв.м; 1-6= 5,5 кв.м переходить у користування покупця.

У подальшому придбану у власність за вказаним договором 3/10 частину житлового будинку з належною частиною надвірних будівель після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 успадкувала сестра померлого ОСОБА_6 , після смерті якої зазначену частину успадкувала її дочка - ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин або на помилковість визначеної частки нотаріусами у свідоцтвах про право на спадщину матеріали справи не містять. Слід зазначити, що договором купівлі-продажу від 24 квітня 1989 року зазначено, що частина будинку (1-4 = 19,9 кв.м ;1-5 =7,8 кв.м; 1-6= 5,5 кв.м) переходить до покупця саме у користування, а не у власність.

Тобто, належними доказами по справі та встановленими обставина підтверджується, що ОСОБА_2 належить 3/10 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №3-170, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83775892, а ОСОБА_1 - 7/10 часток зазначеного житлового будинку згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 жовтня 2017 року, зареєстрованим у реєстрі за №1-667, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101322257 (т.1 а.с.8-9, 13-14).

Вказані вище свідоцтва є дійсними та у судовому порядку сторонами не оскаржувались, що свідчить про недоведеність тверджень відповідача про помилку нотаріуса при видачі свідоцтв.

Крім того, звернувшись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 про, у тому числі, приведення у відповідність з реальними ідеальних часток співвласників у праві спільної часткової власності на вказаний житловий будинок та встановлення, що реальний розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок становить за ОСОБА_2 57/100 частки, за ОСОБА_1 43/100, у задоволенні якого відповідачці було відмовлено, ОСОБА_2 у цій частині рішення суду не оскаржувала та з ним погодилась.

З матеріалів справи також убачається, що перерахунку часток між співвласниками домоволодіння за добровільною згодою здійснено не було.

Так, звернувшись до суду з первісним позовом ОСОБА_1 просила суд виділити належних їй 7/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 з житлового будинку «А,а»: кімнату №1-1 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-3 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-4 площею 8,6 кв.м, кімнату №1-5 площею 9,1 кв.м, кімнату №2-5 площею 14,69 кв.м; сарай «Б»; вбиральню «В»; погріб «пд»; колодязь «Г»; водовід «Е»; каналізацію «к»; замощення І; огорожу №1.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55, яка була чинна на час звернення до суду з первісним та із зустрічним позовом.

Так, згідно з пунктом 1.2 цієї Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюються відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Згідно з наданим позивачем висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24 лютого 2022 року №02/2022 на два самостійних об`єкта з присвоєнням окремих адрес експертом запропоновано єдиний варіант поділу в натурі об`єкту нерухомості з виділом в рахунок належних ОСОБА_1 7/10 часток нерухомого майна по АДРЕСА_1 : - з житлового будинку «А,а» кімнату №1-1 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-3 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-4 площею 8,6 кв.м, кімнату №1-5 площею 9,1 кв.м, кімнату №1-6 площею 14,69 кв.м, що складає 44,6 кв. м від загальної площі, 23,8 кв. м - від житлової площі; господарсько-побутові будівлі та споруди - сарай «Б»; вбиральня «В»; погріб «пд»; колодязь «Г»; водовід «Е»; каналізацію «к»; замощення І; огорожа №1. Співвласнику ОСОБА_2 в рахунок її 3/10 часток залишається з житлового будинку «А,а» кімната №2-2 площею 6,6 кв.м, кімната №2-3 площею 7,8 кв.м, кімната №2-4 площею 4,7 кв.м, що складає 19,1 кв. м від загальної площі, 12,5 кв. м - від житлової площі; господарсько-побутові будівлі та споруди сарай «Д», погріб «Ж», вбиральня «З», замощення І, огорожа №1, каналізація «к». При цьому до розрахунку часток не увійшли коридор №2-6 площею 2,2 кв.м та санвузол №2-1 площею 3,5 кв.м, які збудовані за життя ОСОБА_6 - матір`ю відповідача ОСОБА_2 (т.1 а.с.195-202),

У судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 10 грудня 2024 року, був допитаний ОСОБА_7 як експерт, з приведенням до присяги та попередженням про кримінальну відповідальність, передбачену ст.385 КК України, який надав пояснення про те, що на замовлення ОСОБА_1 виконав дослідження щодо можливості поділу об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Він здійснив виїзд на об`єкт, провів обстеження та фотофіксацію після чого надав висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна на два самостійних об`єкта з присвоєнням окремих адрес від 24 лютого 2022 року №02/2022. При цьому частку об`єкта належну ОСОБА_2 оглянув візуально бо вдома господарів не було. Врахував розмір часток співвласників, які зазначені в правовстановлюючих документах (т.2 а.с.43, 46-47).

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем висновок може вважатися експертним, оскільки ОСОБА_7 був попереджений про кримінальну відповідальність, згідно ст.385 КК України, за надання завідомо неправдивого висновку саме як експерт, та надав присягу (т.2 а.с.43).

Слід зазначити, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 02 листопада 2023 рокуза клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Бугайченко Т.А. у справі було призначено комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу. Натомість, у зв`язку з несплатою відповідачем рахунку за проведення експертизи 27 лютого 2024 року ухвалу суду було залишено без виконання (т.1 а.с.208-209, 238).

Тобто, на спростування наданого позивачем висновку від 24 лютого 2022 року №02/2022 ОСОБА_2 жодних доказів надано не було. Наявності технічної можливості інших варіантів поділу об`єкта нерухомого майна не доведено.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 про виділ в натурі належних їй 7/10 часток житлового будинку за варіантом запропонованим експертом у висновку від 24 лютого 2022 року №02/2022 ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

При цьому, застосувавши принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), колегія суддів дійшла висновку про поділ спірного майна між співвласниками на підставі ст.367 ЦК України.

Крім того, суд апеляційний суд враховує, що для реалізації зазначеного поділу у житловому будинку необхідно здійснити роботи по його переобладнанню, та оскільки ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечувала, що може здійснити таке переобладнання за власні кошти, колегія суддів також приходить до висновку про покладення таких витрат на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості. Зазначене призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин та відповідно до вимог п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вимога про відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, яка надана адвокатом Ісмайловою А.В., в загальній сумі 6000 грн, зважаючи на положення ч.2, ч.2 ст. 137, ст. 141 ЦПК України, не підлягає задоволенню, враховуючи відсутність наданих до суду доказів, які мали б підтвердити здійснення вказаною стороною відповідних витрат. Тобто, понесені витрати відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України належним чином не підтверджено.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було понесено за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 1488,60 грн (992,40 х 150% =1488,60), а всього 2481 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ісмайлова Анна Вікторівна, задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областівід 10 грудня 2024 року скасувати в частині, що оскаржується, та ухвалити у цій частині нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У порядку поділу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , визнати право власності:

- за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) в рахунок належних їй 7/10 частин житлового будинку літ.«А,а» кімнату №1-1 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-3 площею 6,1 кв.м, кімнату №1-4 площею 8,6 кв.м, кімнату №1-5 площею 9,1 кв.м, кімнату №2-5 площею 14,69 кв.м, що складає 44,6 кв. м від загальної площі, 23,8 кв. м - від житлової площі; господарсько-побутові будівлі та споруди - сарай «Б»; вбиральня «В»; погріб «пд»; колодязь «Г»; водопровід «Е»; каналізація «к»; замощення І; огорожа №1;

- за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) в рахунок належних їй 3/10 частин житлового будинку літ.«А,а» кімната №2-2 площею 6,6 кв.м, кімната №2-3 площею 7,8 кв.м, кімната №2-4 площею 4,7 кв.м, що складає 19,1 кв. м від загальної площі, 12,5 кв. м - від житлової площі; господарсько-побутові будівлі та споруди сарай «Д», погріб «Ж», вбиральня «З», замощення І, огорожа №1, каналізація «к».

Витрати з виконання робіт по переобладнанню житлового будинку покласти на ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко