Справа № 524/977/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Веремєєвої О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Баранської Жанни Олександрівни від розгляду цивільної справи № 524/977/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку та про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 травня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку та про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів, стягнення моральної шкоди передано для вирішення питання про відвід головуючої судді Баранської Ж.О.

Положеннями частин 2, 3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно із частинами 7, 8 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Так, у вказаній справі позивач ОСОБА_1 заявив відвід судді Баранській Ж.О. посилаючись, що у він має сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді і вказані сумніви пов`язані з процесуальними рішеннями судді, пов`язаними з розглядом справи. Так, як видно із заяви ОСОБА_1 , останній у своїй заяві про відвід судді висловив незгоду з ухвалою судді про прийняття до розгляду справи № 524/977/16-ц в частині щодо призначення судового розгляду по суті, оскільки вважає, що розгляд справи слід розпочати з проведення підготовчих дій. Також позивач висловив незгоду з процесуальними діями судді Клименко С.М. при розгляді даної справи по суті, а також судді Реки А.С. при розгляді заяв ОСОБА_1 про відвід суддів Клименко С.М., а в подальшому - Баранської Ж.О. Окрім того висловив незгоду з ухвалою головуючої у справі від 09 квітня 2025 року, якою визнано необгрунтованою заяву позивача про відвід судді.

Окрім того, позивач вказав, що відносно справи не проводився автоматизований розподіл АСД суду, про що свідчить інформація у розділі щодо автоматизованого розподілу судових справ, яка розміщена на офіційній веб-сторінці Кременчуцького районного суду, що є порушенням вимог статті 33 ЦПК України, а судові повістки учасникам справи направляються судом не за належними адресами. Усі зазначені вище обставини викликають у ОСОБА_1 сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді Баранської Ж.О. та є підставами для відводу вказаної судді від розгляду справи.

Вказана заява визнана необґрунтованою, відповідно до ухвали від 15 травня 2025 року.

В статті 36 ЦПК України міститься вичерпний перелік підстав для відводу судді, а саме: якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Одночасно ч. 4 ст. 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч.ч.1, 2ст.48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції та законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рим, 4.11.1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Cуд враховує висновки, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №9901/22/17, згідно з якими головна мета відводу ? гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу ? запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаушильд проти Данії" від 24.05.1989).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної, зокрема, в рішенні від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» (№33949/02, п. 49-53), вказано, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. При цьому навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення в порядку, визначеному положеннями ЦПК України.

Із наведеного слідує, що відвід повинен бути вмотивований із наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, то це є підставою для відмови у його задоволенні.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості. Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості потрібно керуватися і джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: (і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; (іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Згідно ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти не обґрунтовану, безпідставну, голослівну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

Відповідно до вимог частини 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Так, при обгрунтуванні заяви про відвід судді позивачем ОСОБА_1 висловлено незгоду з процесуальними рішеннями судді, а саме за результатами розгляду його заяви про відвід судді Баранської Ж.О. від розгляду цієї ж справи, а також при постановленні ухвали про прийняття справи до свого провадження і вказана обставина, в силу положень ЦПК не може слугувати підставою для відводу судді та фактично зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями судді та суб`єктивних, без логічного підґрунтя надуманих припущень позивача щодо упередженості та необ`єктивності судді, тоді як рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що станом на день розгляду заяви про відвід судді, головуючою не вчинено жодної дії, яка б могла викликати у стороннього та незацікавленого спостерігача сумнів в об`єктивності та неупередженості. Всі рішення суду вмотивовані, та не згода з ними є підставою для оскарження їх в порядку визначеному ЦПК України.

Інші доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями у справі попередніх складів суду, а також незгоди з ухвалами судді Реки А.С. за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 про відводи суддів.

Також не знайшли свого підтвердження доводи позивача з приводу порушення порядку повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, оскільки розподіл справи був здійснений відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 11.11.2024 №39, а також з урахуванням кількості суддів, які мали на момент автоматизованого розподілу повноваження щодо розгляду справ.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відвід судді Баранської Ж.О. слід відмовити.

Керуючись ст. 36, 40, 260, 258, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відвід судді Баранської Ж.О. у цивільній справі №524/977/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет імені Альфреда Нобеля» про визнання недійсними змін істотних умов праці, стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації втрати коштів за час затримки розрахунку та про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати коштів, стягнення моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяС. М. Клименко