УХВАЛА

Іменем України

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 344/19205/24

провадження № 61-4904ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство «КристалБанк», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінстандарт») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з виконання виконавчих листів № 2-1951/2010, виданих

19 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області на примусове виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2-1951/2010, а саме замінити стягувача на ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

На обґрунтування заяви зазначало, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі

№ 2-1951/2010 позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») задоволено, стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 866 929,27 грн заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982 та кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 010/14-10/437 G98, укладеними між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , 1 700,00 грн судового збору і 120,00 грн витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

На виконання вищевказаного судового рішення 19 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчі листи № 2-1951/2010.

03 жовтня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_1 про примусове виконання вказаних виконавчих листів. На цей час зазначені виконавчі провадження перебувають на виконанні в Івано-Франківському ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до договору факторингу від 24 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» передало Публічному акціонерному товариству «КристалБанк» (далі - ПАТ «КристалБанк») права кредитора за кредитними операціями, переданими згідно з реєстром відступлених прав вимоги від 25 травня

2017 року, в тому числі у вказаних кредитних договорах.

ПАТ «КристалБанк» відступило права вимоги за вказаними договорами на користь ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» згідно з договорів про відступлення права вимоги від 14 листопада 2017 року.

14 листопада 2017 року право вимоги від ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» набув ОСОБА_2 на підставі договору про відступлення права вимоги

від 14 листопада 2017 року № 14-11/ФК-17, договору про відступлення права вимоги за договорами поруки від 14 листопада 2017 року, акта прийому-передачі прав вимоги від 14 листопада 2017 року та акта прийому-передачі документів від 14 листопада 2017 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 16 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду 17 грудня 2018 року, заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчих провадженнях задоволено. Замінено стягувача у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 з виконання виконавчих листів № 2-1951/2010, виданих 19 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2-1951/2010 щодо боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на ОСОБА_2

20 листопада 2018 року постановами державного виконавця на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 16 листопада 2018 року у справі № 344/15066/18 замінено сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 з

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Шевченківського районного суду

м. Києва від 12 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги задоволено. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги

від 14 листопада 2017 року № 14-11/ФК-17 та договір відступлення прав вимоги за договорами поруки від 14 листопада 2017 року, укладені між

ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду 15 вересня 2021 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 листопада 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року скасовано та в задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Враховуючи викладене, заявник вказував, що право вимоги за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982 та кредитним договором від 28 серпня 2008 року № 010/14-10/437 G98, укладеними між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 , та рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня

2010 року у справі № 2-1951/2010 перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 23 січня 2025 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року, заяву ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» задоволено.

Замінено сторону у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 з виконання виконавчих листів № 2-1951/2010, виданих 19 вересня 2011 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області на примусове виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2010 року у справі № 2-1951/2010 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 866 929,27 грн заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року

№ 014/0031/82/82982 та кредитним договором від 28 серпня 2008 року

№ 010/14-10/437 G98, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , 1 700,00 грн судового збору і 120,00 грн витрат з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, а саме замінити стягувача на ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 23 січня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 12 березня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У травні 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша, друга статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «По виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої

особи - правонаступника.

Процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Отже, особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Водночас, заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі, до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення.

Як вже зазначалося, на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), а також у постановах Верховного Суду:

від 23 лютого 2022 року в справі № 242/2770/18 (провадження

№ 61-10061св21), від 07 червня 2022 року у справі № 2-844/10 (провадження № 61-17839св20).

Крім того, у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне: «Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 201/16014/13-ц (провадження № 61-9098сво20) вказано, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Встановивши факт відступлення права вимоги за кредитними договорами від 31 жовтня 2007 року № 014/0031/82/82982, від 28 серпня 2008 року № 010/14-10/437 G98, наявність відкритого виконавчого провадження і врахувавши наведені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до подібних правовідносин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є підставою для правонаступництва у цивільних відносинах і такий правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Наведене, у свою чергу, є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

Верховний Суд не враховує аргумент касаційної скарги, що попередній стягувач ПАТ «Кристалбанк», який у подальшому уклав договір відступлення із ТОВ «Укрфінстандарт» не підтвердив своє правонаступництво, що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2018 року у справі № 344/9073/17, якою відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Кристалбанк» про заміну сторони у виконавчих провадженнях, оскільки наведене міркування стосується законності договору факторингу про відступлення права вимоги, водночас, як вже зазначено, під час вирішення питання про заміну сторони суд не здійснює оцінку законності правочину, за яким відбулася заміна правонаступника, при цьому діє презумпція правомірності договору до поки не буде встановлено протилежного.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм процесуального права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2025 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство «КристалБанк», Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська