Справа № 391/832/23
Номер провадження 2/383/34/25
УХВАЛА

21 травня 2025 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Бондаренко В.В.,

при секретарі судового засідання Могиленко В.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Березовської Ірини Анатоліївни

представника відповідача Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області Тарасенка Я.І. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 адвоката Тупало М.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

До Бобринецького районного суду Кіровоградської області з Компаніївського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.01.2024 року відкрито провадження у справі у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.04.2025 року за заявою позивача замінено первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області Тарасенка Я.І. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки суд відкриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства, не звернув увагу, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір з приводу відшкодування органом державної влади шкоди, завданої посадовій особі під час здійснення патрулювання, тобто під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби), є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за участю позивача, який перебував у службовому наряді по патрулюванню території Компаніївського району Кіровоградської області тобто під час виконання службових обов`язків, а саме несення публічної служби.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності органу публічної влади, їх посадових та службових осіб, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відшкодування шкоди, яка настала під час проходження служби на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків.

Посилається на позицію висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19), а також Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17 (провадження № 61-40378св18), від 07 серпня 2020 року у справі № 199/160/19 (провадження № 61- 7126св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18 (провадження № 61- 6497св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17 (провадження № 61-2135св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18 (провадження № 61-3646св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19 (провадження № 61-16996св20).

Представника третьої особи ОСОБА_2 адвокат Тупало М.П. підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області Тарасенко Я.І. підтримав задоволення клопотання про закриття провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Березовська І.А. заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши клопотання про закриття провадження у справі вважає, що у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі необхідно відмовити виходячи з такого.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Аналогічні позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба ? діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, останнє речення частини п`ятої статті 21 КАС України узгоджується з положеннями частини першої статті 19 ЦПК України про те, що спори про відшкодування шкоди фізичній особі належать до юрисдикції цивільного суду.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_2 заявив вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги про стягнення шкоди не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, отже за суб`єктним складом, предметом спору та характером спірних матеріальних правовідносин цей спір належить до юрисдикції загальних судів.

Вказаний спір виник між фізичними особами про стягнення завданої шкоди здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відносить його до справ цивільної юрисдикції, а тому на момент подання позову до суду провадження було відкрито у порядку цивільного судочинства правильно. Перебування позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на публічній службі під час дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про існування між ними публічно-правового спору.

Посилання відповідача на правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19), а також Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17 (провадження № 61-40378св18), від 07 серпня 2020 року у справі № 199/160/19 (провадження № 61-7126св20), від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18 (провадження № 61-6497св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17 (провадження № 61-2135св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18 (провадження № 61-3646св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 202/124/19 (провадження № 61-7056св20), від 27 травня 2021 року у справі № 203/3782/19 (провадження № 61-16996св20) є безпідставним, оскільки стосується спору за позовом суб`єкта владних повноважень з приводу відшкодування органу державної влади шкоди, завданої відповідачем під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби), натомість згідно позовної заяви в справі, яка перебуває у провадженні суду, спір виник між потерпілим, яким є фізична особа, та відповідачем, який був водієм автомобіля, жоден з яких по відношенню до іншого не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України, та не виник з приводу проходження публічної служби чи реалізації своїх публічно-владних управлінських функцій, а виник з приводу деліктних правовідносин, предметом якого є вимоги про стягнення шкоди, спричиненої здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої були сторони, де позовні вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.04.2025 року за заявою позивача замінено первісного відповідача ОСОБА_2 належним відповідачем - Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 . При заміні відповідача вимогу вирішити публічно-правовий спір також не заявлено.

Однак, предметна юрисдикція спору визначається на момент подання позову до суду. Отже, положеннями статті 19 ЦПК України суд повинен керуватись при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Подальша зміна суб`єктного складу, обставин справи не впливає на юрисдикцію спору, яка правильно визначена при відкритті провадження у справі, тобто не змінює її.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2025 року у справі №990/364/24 (провадження №11-58заі25) (пункти 36, 37) де було наголошено, що предметна юрисдикція спору визначається на момент подання позову до суду. Отже, положеннями статті 21 КАС України суд повинен керуватись при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Подальша зміна суб`єктного складу, обставин справи, в тому числі вчинення суб`єктом владних повноважень дій, які свідчать про виправлення порушень, які були предметом оскарження, не впливає на юрисдикцію спору, яка правильно визначена при відкритті провадження у справі, тобто не змінює її.

Суд нагадує, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

За змістом статті 6 Конвенції доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як ефективний необхідно розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тому закриття провадження у цій справі за вказаним позовом є обмеженням ОСОБА_1 у доступі до правосуддя, яке у цьому випадку суд не може визнати виправданим і передбачуваним за змістом норм процесуального права.

Крім того, на переконання суду вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної державою (державним органом або його посадовою особою), можуть буди предметом розгляду судами цивільної юрисдикції, про що свідчать висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений в постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 203/3237/16 (провадження № 61-10121св19), згідно з яким співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи.

Висновок про можливість вирішення окремо вимоги про відшкодування шкоди за правилами цивільного судочинства в разі відсутності між сторонами публічно-правового спору Велика Палата Верховного Суду вже сформулювала в постановах від 12 травня 2021 року у справі №9901/32/21 та від 22 вересня 2021 року у справі №9901/144/21.

Керуючись ст.ст. 19, 133, 255, 256, 260-261 ЦПК України, ст.ст. 2, 4, 19, 21 КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області Тарасенко Ярослава Ігоровича про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.05.2024 року.

Суддя В.В. Бондаренко