Провадження № 2/638/2335/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого-судді Подус Г.С.,
за участю секретаря Двойних А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів на неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі з 1000 грн. до 8000 грн. на кожну.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в січні 2014 року ОСОБА_1 завернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.03.2014 у справі №638/122/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1 000 грн щомісяця на кожну дитину і до досягнення кожною дитиною повнолітнього віку. Оскільки ОСОБА_2 не виконував в добровільному порядку рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.03.2014 у справі №638/122/14-ц та не сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 звернулась з заявою про примусове виконання рішення до Зачепилівського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області. 20.09.2016 Зачепилівським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження №52257983 з виконання виконавчого листа №2/638/1557/14 виданого 28.04.2014 Дзержинським районним судом м.Харкова у справі №638/122/14-ц. З моменту відкриття виконавчого провадження №52257983 боржник ОСОБА_2 аліменти сплачував періодично з Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виконаного головним державним виконавцем Зачепилівського ВДВС у Красноградському районі Харківської області СМУМЮ Чиж О.П. станом на 06.11.2024 заборгованість боржника по сплаті аліментів за наголошеним виконавчим провадженням складає 34 614,00 грн. З вересня 2024 року матеріальний стан ОСОБА_2 значно покращився: він перебуває на військовій службі (що підтверджується супровідним листом до В/Ч НОМЕР_1 від 01.11.2024) та отримує заробітну плату та винагороду, що дозволяє збільшити розмір аліментів і належним чином утримувати своїх дітей, не порушуючи їхні інтереси. Так, окрім заробітної плати, Відповідач, як військовослужбовець щомісяця отримує додаткову винагороду, встановлену Законом України «Про військову службу» та Положенням про порядок визначення та надання додаткової винагороди військовослужбовцям. Ця винагорода становить від 30 000,00 грн до 100 000,00 грн. Про покращення матеріального стану боржника також свідчить й те, що ним за останні два місяці було сплачено чималі кошти на погашення заборгованості за виконавчим провадженням №52257983, а саме: 33 482,00 грн у жовтні 2024 року та 10 350,00 грн у листопаді 2024 року, що підтверджується розрахунком заборгованості від 06.11.2024. Однак на теперішній час розмір аліментів не дає можливості належним чином забезпечити необхідні умови життя дітей відповідного віку, які необхідні для їх належного та всебічного фізичного і морального розвитку.
Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшла, в якій просили справу розглядати без їх участі, в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ 22.02.2012 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ 17.05.2011 року .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.03.2014 у справі №638/122/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1 000 грн щомісяця на кожну дитину і до досягнення кожною дитиною повнолітнього віку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з п.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2024 року - 2563 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2024 року - 3196 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів у розмірі 1000 грн. на дітей (2014 рік) економічна ситуація у країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і звичайно розмір аліментів в розмірі 1000 грн. на дитину не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дітей першочерговими необхідними речами.

При цьому суд враховує, що дитина проживає разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.).

Сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину є нижчою ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти, у розмірі 1000 грн. щомісячно, які за рішенням суду відповідач повинен сплачувати на утримання своїх дітей, не забезпечить належного рівня їх життя, а саме: необхідного харчування, їх медичного догляду, лікування, навчання тощо.

Приймаючи таке рішення про збільшення розміру аліментів суд виходить із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини.

Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище позивача, виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню з 1000 грн. на 3200 грн. щомісяця на кожну дитину

Виконавчий лист, виданий по справі №638/122/14-ц від 28.04.2014 року в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягає відкликанню.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.03.2014 року, стягнувши з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривень щомісячно, з послідуючою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинити стягнення по виконавчому листу, виданому на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в розмірі 1000 грн. на кожну щомісячно та відкликати виконавчий лист, що був виданий на виконання такого.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: