Справа № 141/260/25
Провадження № 2/141/172/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Демченко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу № 141/260/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - Позивач) звернулось до Оратівського районного суду Вінницької з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 12740,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.08.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями укладений договір № 508371-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 4000,00 грн.

Позичальник (відповідач) не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором № 508371-КС-001 від 31.08.2024.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 508371-КС-001 від 31.08.2024, сума боргу відповідача перед позивачем становить 12740,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 6160,00 грн.; заборгованість по комісії становить 580,00 грн; заборгованість по штрафам становить 2000,00 грн, який позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 07.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 10.04.2025. Заяв чи клопотань від представника позивача та позивача не надходило.

Відповідач копію ухвали суду отримав 16.04.2025. Відзив на позовну заяву не надіслав. Будь-яких заяв з процесуальних питань чи по суті справи відповідач не надавав.

Враховуючи обставини та керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

Судом встановлено, що 31.08.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладений договір № 508371-КС-001 про надання кредиту, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором, надісланим йому на номер мобільного телефону НОМЕР_1 ..

Відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором також паспорт споживчого кредиту, що свідчить про те, що він був обізнаний з умовами надання кредиту.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, ТОВ «Бізнес Позика» зобов`язується надати клієнту кредит в розмірі 4000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика».

Зі змісту п. п. 2.3-2.7 Кредитного договору вбачається, що строк, на який надається кредит, становить 24 тижні. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 1%, фіксована і є незмінною протягом усього строку договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Комісія за видачу кредиту становить 800,00 грн та нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту.

Відповідно до п.п. 2.12-2.13 датою видачі кредиту є 31.08.2024, датою повернення кредиту є 15.02.2025.

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» інформацією (лист № 20.1.0.0.0/7-250408/8664-БТ від 10.04.2025) АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_2 .

Випискою за рахунком за період 31.08.2024 - 15.02.2025, наданою АТ КБ «Приватбанк» підтверджується, що 31.08.2024, на карту № НОМЕР_2 , яка ОСОБА_2 ,здійснено переказ коштів, в сумі 4000,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 508371-КС-001 від 31.08.2024, за період кредитування з 31.08.2024 по 15.02.2025 тіло кредиту становить 4000,00 грн, нараховано відсотків 6760,00 грн, нараховано комісії 800 грн, нараховано штрафів 2000,00 грн.Позичальником сплачено 820 грн.

Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Ст.12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Таким чином, підписання договору від 31.08.2024відповідачем з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Перерахувавши грошові кошти на підставі договору, позивачсвої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, оскільки не повернув у встановлений договором строк суму кредиту.

З урахуванням того, що Відповідачем не спростована наявність заборгованості станом на день розгляду справи, не подані докази на підтвердження повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались позивачем в межах строку договору і з дотриманням умов договору. Загальна сума нарахованих процентів за період з 31.08.2024 по 15.02.2025 складає 6760 грн.

Позивачем заявлена також вимога про стягнення з відповідача комісії, економічна сутність якої, відповідно до договору - плата за надання кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Отже, наведені норми стверджують право кредитодавця встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту.

Однак ні з договору, ні з інших матеріалів справи не вбачається надання позивачем відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку кредитодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Тобто надання кредитних коштів позичальнику є виконанням кредитодавцем зобов`язання, яке він взяв на себе, уклавши кредитний договір, і яке і складає зміст договору кредиту.

Таким чином, умова про встановлення комісії за надання кредиту в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а позовна вимога про стягнення комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 є безпідставними, оскільки висновки, викладені в цій постанові, стосуються питання правомірності встановлення комісії за надання банком послуг щодо інформування про стан кредитної заборгованості, а не за надання кредиту. При цьому, за змістом зазначеної постанови, встановлення комісії можливе саме за надання банком (або фінансовою установою) конкретно визначеного переліку послуг, які пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Ототожнення позивачем різних за своїм змістом понять «пов`язаних з наданням кредиту» і «за надання кредиту» є помилковим.

Щодо вимог про стягнення неустойки суд зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням того, що воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02. 2022 на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів неодноразово продовжувався та діє до цього часу, вимоги про стягнення штрафів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наданими позивачем доказами підтверджена наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 508371-КС-001 від 31.08.2024. З урахуванням сплаченої відповідачем суми, стягненню з нього на користь відповідача підлягає заборгованість в сумі 9940 грн (4000 + 6760 - 820).

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1890 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 273, 279, 352, 354 ЦПК, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 508371-КС-001 від 31.08.2024 у розмірі 9940(дев`ять тисяч дев`ятсот сорок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати зі сплати судового збору в сумі 1890 (одна тисяча вісімсот дев`яносто) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , м.Київ, бул.Лесі Українки, 26, оф.411, 01133.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко