УХВАЛА

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 754/2148/25

провадження № 61-6405зно25

Верховний Суд у складі суддів Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. (судді-доповідача), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом (нововиявленими обставинами),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (клопотанням),

в якому відповідачем зазначив Голову Правління Національного банку України, про відшкодування моральної шкоди. У вказаному клопотанні просив суд постановити ухвалу щодо обов`язкового представлення його інтересів досвідченим спеціалістом і надання йому правових послуг у повному обсязі, а також надіслати цю ухвалу в Північний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом (клопотанням) ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга, подана засобами електронного зв`язку, не містить підпису заявника ОСОБА_1 .

17 березня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва

від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого

2025 року, в якій просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2025 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

24 березня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 19 березня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

07 квітня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 01 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 01 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 09 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

17 квітня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 15 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

05 травня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

12 травня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 08 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 08 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди відмовлено.

19 травня 2025 року ОСОБА_1 на офіційну електронну адресу Верховного Суду надіслав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами).

З тексту заяви встановлено, що ОСОБА_1 заявляє про недовіру складу суду.

Заява про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І.,

Луспеника Д. Д. обґрунтована тим, що заявник неодноразово звертався до Верховного Суду з заявою про перегляд ухвал Верховного Суду за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом в ухвалі (нововиявленими обставинами), однак йому завжди відмовляють у відкритті провадження.

У заяві ОСОБА_1 зазначає «Я вищевказаним суддям не довіряю і це моє право (с. 21 КУ) з яким ви зобов`язані рахуватися, бо вони вище за рангом виконання чим усі статті ЦПКУ - це і є конституційним принципом «Верховенства права»… це ж наочний злочин, якщо ці ж судді будуть розглядати і вирішувати цю заяву».

Розглянувши заяву про відвід, перевіривши матеріали заяви про перегляд ухвали Верховного Суду за нововиявленими обставинами, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта

статті 36 ЦПК України).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді Коломієць Г. В., Гулько Б. І., Луспеник Д. Д. виявили особисту заінтересованість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Разом із тим, доводи заяви ОСОБА_1 про відвід (висловлення недовіри) суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із прийнятими судом процесуальними рішеннями, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу суддів.

Зазначені доводи заявника про відвід суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах та не можуть викликати сумнів в об`єктивності колегії суддів.

При цьому доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Верховний Суд також звертає увагу заявника на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді (аналогічний висновок див., зокрема, в ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року у справі № 760/13291/20,

від 16 квітня 2024 року у справі № 235/1298/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року

у справі № 216/5160/22, від 20 березня 2024 року у справі № 216/4601/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 761/6087/22 і від 24 квітня 2024 року у справі № 444/948/21).

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Правління Національного банку України про відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 13 травня 2025 року за істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом (нововиявленими обставинами), визнати необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник