Справа № 346/1069/24
Провадження № 2/347/38/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря с/з Сумарука І.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність

в с т а н о в и в

Стислий виклад позивача та заперечень відповідача.

04.03.2024 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 03.06.2006 вона та відповідач уклали договір про спільну діяльність. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовилися шляхом об`єднання своїх зусиль, грошових коштів, земельних ділянок діяти спільно без створення юридичної особи для досягнення спільної господарської мети - створення, будівництва та введення в експлуатацію будівель та комунікацій: будинку загальною площею 364,25 кв. м., бані загальною площею 164,52 кв.м., рецепції загальною площею 63,1 кв. м., будинку (охорона) загальною площею 40,0 кв. м, альтанки загальною площею 42,8 кв. м., басейну 10м х 4м на суміжних земельних ділянках загальною площею 0,5976 га в с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області з метою здійснення ними права спільної часткової власності.

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що для досягнення цілей договору сторони вносять такі вклади:

- ОСОБА_3 вносить: земельну ділянку 0,3430 га (кадастровий номер 64), розташовану в с. Шешори, Косівського району, Івано-Франківської області, грошові кошти у сумі 360 956,83 грн (еквівалент 71 476,60 доларів США), що становить 65% в спільній частковій власності на готельно-туристичний комплекс;

- ОСОБА_2 вносить: земельну ділянку 0,2546 га (кадастровий номер 63), розташовану в с. Шешори Косівського району, Івано-Франківської області, грошові кошти у сумі 194 361,37 грн (еквівалент 38 487,40 доларів США), що становить 35% в спільній частковій власності на готельно-туристичний комплекс.

На виконання пункту 2.1. Договору Позивач внесла 275 164,00 долари США (тобто, більше на 6 111,00 доларів США за необхідний внесок, погоджений у пункту 2.1. Договору), а відповідач вніс 138 763,00 долари США (тобто, менше на 6 111,00 долар США за необхідний внесок), що підтверджується протоколом № 1 до Договору від 03.06.2006, протоколом № 2 до Договору від 01.06.2007, протоколом № 3 до Договору від 06.03.2008, протоколом (підсумки будівництва) від 28.12.2008, протоколом (підсумки 2006, 2007, 2008) від 01.01.2009 та розпискою відповідача від 01.01.2010 до Договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору сторони погодили ведення спільних справ сторін договору. Тобто, фактичне володіння вкладами учасників та їх спрямування здійснювалось одноособово відповідачем, який і повинен був розподіляти прибуток, одержаний від спільної діяльності.

У 2009-2010 роках позивач і відповідач підписали плани робіт по готельно- туристичному комплексу, відповідно до яких погоджено введення в експлуатацію об`єктів на ділянці ОСОБА_2 та оформлення права власності на об`єкти в частках відповідач - 35 % і позивач - 65 %.

На виконання договору було збудовано готельно-туристичний комплекс, частина будівель та споруд якого розміщена на земельній ділянці ОСОБА_2 (житловий будинок, літня кухня, сарай, огорожа, вимощення), а інша частина - на земельній ділянці ОСОБА_3 (будинок котеджного типу, альтанка, басейн).

У подальшому відповідач здійснив реєстрацію права власності частини готельно- туристичного комплексу, що знаходилася на належній йому земельній ділянці, не у відсотковому співвідношенні часток сторін відповідно до умов Договору, а виключно на себе. Окрім того, ОСОБА_2 , використовував готельно-туристичний комплекс без погодження з ОСОБА_3 та отримував прибуток, який не розподіляв з позивачем у погоджених договором частинах (65% на 35%).

Позивач стверджує, що повністю виконала свої зобов`язання за Договором в частині внесення грошового вкладу у загальному розмірі 275 164,00 доларів США, однак так і не отримала у власність 65% готельно-туристичного комплексу, збудованого за спільні кошти сторін договору.

За результатами проведення незалежної оцінки майна експертом встановлено, що собівартість будівництва частини готельно-туристичного комплексу, що належить відповідачу, становить 174 620,00 у.о., тоді як собівартість будівництва частини готельно-туристичного комплексу, що належить позивачу - 67 228,00 у.о.

29.08.2023 року позивач письмово повідомила відповідача про відмову від подальшої участі в договорі та необхідність повернути вклад ОСОБА_3 у спільну діяльність.

30.08.2023 ОСОБА_2 отримав заяву про відмову від подальшої участі в договорі. З урахування приписів частини 1 статті 1442 ЦК України договір було припинено.

Таким чином, з 01.12.2023 у відповідача виник обов`язок повернути позивачу вклад, за вирахуванням собівартості будівництва частини готельно-туристичного комплексу, належній позивачу на праві приватної власності.

Станом на дату подання цієї позовної заяви відповідач добровільно вклад не повернув, що і стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду за захистом порушених прав.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 просила позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 207 936 доларів США та вирішити питання розподілу суми судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом на подання відзиву, проте подав заяву про долучення доказів, в якій зазначив, що ОСОБА_3 вже зверталася з даними позовними вимогами до Коломийського місьісрайонного суду, що свідчить про намагання вирішувати аналогічний спір в іншому суді.

Також зазначив, що рішенням Косівського районного суду від 16 грудня 2019 року визнано незаконним і скасовано рішення сесії Шешорської сільської ради № 11-4/2011 від 06.05.2011 року про оформлення права власності на будинок котеджного типу побудованого у 2010 році по АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_3 , таким чином право приватної власності позивача на цей об`єкт нерухомості скасовано. Постановою апеляційної інстранції та ухвалою касаційної інстанції рішення Косівського районного суду залишено без змін.

ОСОБА_2 заперечив вимогу ОСОБА_4 про стягнення з нього у її користь грошових коштів у розмірі 207 936,00 доларів США, оскільки внаслідок припинення договору про спільну діяльність вона набула право на повернення вкладу, в тому числі грошових коштів переданих на здійснення спільної діяльності, а його бездіяльність, як відповідача, щодо неповернення вкладу порушує майнові права. На противагу її доводом зазначає рішення Косівського районного суду від 28 липня 2022 року по справі № 346/3552/20, яким відмовлено в позові ОСОБА_3 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22.02.2023 року залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інсанції.

Зважаючи на вище наведене, ОСОБА_2 та його представник просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача 24.05.2024 року через систему «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.1 а.с.143-145).

30.05.2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява про приєднання доказів по справі (т.1 а.с.160-161).

03.12.2024 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про відвід судді (т.2 а.с.15-16).

08.01.2025 року відповідачем ОСОБА_2 було подано заяву про огляд у судовому засіданні справи № 347/2293/16 та справи № 346/3552/20 (т.2 а.с.29).

Через систему «Електронний суд» 24.02.2025 року надійшло клопотання представника позивача адвоката Рудь. Г.І. про долучення доказів по справі (т.2 а.с.36-38)

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі. Додатково зазначила, що рішенням суду право власності на об`єкти створені за договором про спільну діяльність скасовані, проте на даний момент у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстроване право власності на спірні об`єкти за обома сторонами, як за ОСОБА_3 , так і за ОСОБА_2 .

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову заперечив. Додатково ствердив, що фактично з часу створення майна, він також вклав значну частину своїх коштів, оскільки майно потребувало утримання, а позивач ОСОБА_5 жодних витрат на утримання та ремонт майна не надавала.

Учасники судового провадження, кожен на підтвердження чи заперечення позовних вимог, звертали увагу суду на висновки експертиз, які містяться в матеріалах справи 346/3552/20 та 347/2293/16, в яких зазначена різна оціночна вартість майна.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11.03.2024 року цивільну справу № 346/1069/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність, передано за підсудністю до Косівського районного суду.

Ухвалою від 17.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Косівським районним судом, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання на 10.04.2024 року.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року розгляд справи ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 03.12.2024 року визнано заяву про відвід судді необгрунтованою.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2022 року у справі № 346/3552/20, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів залишено без задоволення (т.1 а.с.22-39).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна (будинок котеджного типу площею 117,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ) на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (т.1 а.с.40-41).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна (житловий будинок з будівлями і спорудами площею за адресою: АДРЕСА_2 ) на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (т.1 а.с.42-44).

Відповідно до листа ТзОВ «Люкс-експерт» №27-15/10 від 10.11.2017 року, загальна ринкова вартість об`єктів складає 474 000 у.о. Сторонам були надані пропозиції щодо спірного майна (т.1 а.с.45-48).

29.08.2023 року позивач письмово повідомила відповідача про відмову від подальшої участі в договорі та необхідність повернути вклад ОСОБА_3 у спільну діяльність (т.1 а.с.49-50), яку ОСОБА_2 отримав 30.08.2023 року (т.1 а.с.53-54).

03.06.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про спільну діяльність. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовилися шляхом об`єднання своїх зусиль, грошових коштів, земельних ділянок діяти спільно без створення юридичної особи для досягнення спільної господарської мети - створення, будівництва та введення в експлуатацію будівель та комунікацій: будинку загальною площею 364,25 кв. м., бані загальною площею 164,52 кв.м., рецепції загальною площею 63,1 кв. м., будинку (охорона) загальною площею 40,0 кв. м, альтанки загальною площею 42,8 кв. м., басейну 10м х 4м на суміжних земельних ділянках загальною площею 0,5976 га в с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області з метою здійснення ними права спільної часткової власності (т.1 а.с.107-109).

06.03.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали доповнення до договору про спільну діяльність (т.1 а.с.111).

Згідно протоколу №1 до договору про спільну діяльність, для досягнення цілей договору сторони внесли такі вклади: ОСОБА_6 - земельну ділянку 0,3430 га (кадастровий номер 64), розташовану в с. Шешори, Косівського району, Івано-Франківської області; ОСОБА_2 - земельну ділянку 0,2546 га (кадастровий номер 63), розташовану в с. Шешори Косівського району, Івано-Франківської області (т.1 а.с.113).

Відповідно до протоколу №2 до договору, для досягнення цілей договору сторони внесли такі вклади: ОСОБА_6 - грошові кошти у сумі 360 956,83 грн (еквівалент 71 476,60 доларів США), що становить 65% в спільній частковій власності на Готельно-туристичний комплекс; ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 194 361,37 грн (еквівалент 38 487,40 доларів США), що становить 35% в спільній частковій власності на Готельно-туристичний комплекс (т.1 а.с.115).

Як вбачається з протоколу №3 до договору, для досягнення цілей договору сторони додатково внесли такі вклади: ОСОБА_6 , грошові кошти у сумі 114 989 грн. (еквівалент 22 770 доларів США), що становить 65% в спільній частковій власності на Готельно-туристичний комплекс; ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 61 917 грн (еквівалент 12 261 доларів США), що становить 35% в спільній частковій власності на Готельно-туристичний комплекс (т.1 а.с.117).

Згідно з протоколом (підсумки 2006, 2007, 2008 рр.) до договору про спільну діяльність станом на 01.01.2009 року сторонами на спільне будівництво об`єкта в Шешорах за 2006, 2007, 2008 рр. витрачено суму еквівалентну 377 915 доларів США. ОСОБА_3 перефінансовано в 2008 році 17 461 у.о., ОСОБА_2 недофінансував у 2008 році 17 461 у.о. (а.с.119).

Відповідно до довідки про підсумки будівництва в с. Шешори за 2008 рік, загальна сума інвестицій у проект становить 109 261 у.о. Повинно було бути внесено (65%) Павловою 71020 у.о., повинно було бути внесено (35%) Уграком 38241 у.о. Борг ОСОБА_2 щодо інвестування у 2008 році 17 461 у.о. (т.1 а.с.121).

Згідно протоколу (підсумки 2006, 2007, 2008, 2009 рр.) до договору про спільну діяльність станом на 03.06.2006 року сторонами на спільне будівництво об`єкта в Шешорах за 2006, 2007, 2008, 2009 рр. витрачено суму еквівалентну 413 927 доларів США. ОСОБА_3 перефінансовано в 6111 у.о., ОСОБА_2 недофінансував 6111 у.о. За підсумками 2009 року станом на 01.01.2010 витрати по Шешорах загальні 36 012 у.о. ОСОБА_3 внесла 12058 у.о., ОСОБА_2 вніс 23 954 у.о. (борг 17 461 + 6493 у.о.) (т.1 а.с.123).

До матеріалів справи додано протокол Правила ведення спільного будівництва в с. Шешори Івано-Франківської області від 05.03.2009 року (т.1.а.с.126).

Згідно плану робіт по об`єкту на 2009 рік, протягом 2009 року передбачалося: зміна цільового призначення ділянки ОСОБА_3 та отримання нового акту, введення в експлуатацію об`єктів на ділянці ОСОБА_2 та оформлення права власності на об`єкти в частках ОСОБА_2 35%, ОСОБА_3 65%, отримання готівкових коштів з визначених джерел доходу (т.1 а.с.128).

Відповідно до плану робіт по об`єкту на 2010 рік, протягом 2010 року передбачалося: підбити підсумки і підписати фактичні, реальні витрати сторін, оформлення документів по об`єкту, введення в експлуатацію ділянки ОСОБА_6 , оформлення належним чином інвестицій ОСОБА_6 щодо земельних ділянок, узгодити першочерговість і актуальність робіт, що проводяться (т.1 а.с.130).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення Шешорівської сільської ради №12-23/2009 від 09.02.2009 року, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 25.08.2010 року, визнання права власності на 65/100 частки житлових будинків, виділеня частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації земельної ділянки, відшкодування судових витрат; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення №11-4/2011 сесії Шешорівської сільської ради від 06.05.2011р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 24.05.2011р. на ім`я ОСОБА_3 , визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинку відпочинку, виділення ОСОБА_2 1/2 частки будинку відпочинку та припинення права спільної часткової власності між ними на будівлі, встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки ухвалено позов ОСОБА_3 задоволити частково. Рішенням скасовано рішення виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 12-23/2009 від 09.02.2009 року про передачу у власність ОСОБА_2 житлового будинку в АДРЕСА_3 . Скасовано свідоцтво серія НОМЕР_1 від 25.06.2010р. про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради 25.06.2010 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення від 09.02.2009 року № 12-23/2009, на житловий будинок А, загальною площею 325,8 кв.м,, літню кухню Б, сарай В., огорожу № 1-3, вимощення І, що розташовані за адресою АДРЕСА_3 . Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення №11-4/2011 сесії Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 06.05.2011р. про оформлення права власності на будинок котеджного типу побудованого в 2010 р. в АДРЕСА_2 , а колишня кут Самбір № 827) за ОСОБА_3 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради 24.05.2011р. на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Шешорівської сільської ради Косівського району від 06.05.2011р. на будинок котеджного типу А, загальною площею 117,7 кв.м., альтанку Б, басейн В , що в АДРЕСА_2 , а колишня кут Самбір № 827) (т.1 а.с. 163-169).

Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2021 року за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 червня 2020 року ухвалив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про скасування рішення Шешорівської сільської ради, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 65/100 частки житлових будинків, виділення частки майна в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно, скасування реєстрації земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Шешорівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення сесії Шешорівської сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1/2 частки будинку відпочинку, виділення 1/2 частки будинку відпочинку та припинення права спільної часткової власності на будівлі, встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки закрити (т.1 а.с.170-176).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 28 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_3 ло ОСОБА_2 про розірвання договору про спільну діяльність та стягення коштів залишено без задоволення, рішення Косівського районного суду від 28 липня 2022 року залишено без змін (т.1 а.с.176-179).

Постановою Верховного суду України у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.02.2023 року у справі № 346/3552/20 за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Колоса Ю.В. на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01.11.2022 року, касаційну скаргу залишено без задоволення, рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.07.2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01.11.2022 року залишено без змін (т.1 а.с. 179-187).

06.05.2021 року ОСОБА_2 звертався до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про передачу справі № 346/3552/20 про розірвання договору про спільну діяльність за виключною підсудністю на розгляд до Косівського районного суду (т.1 а.с.200-201).

До матеріалів справи додано паперові копії електронних доказів: електронне листування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо вартості будівельних робіт та матеріалів від 16.08.2006 року (т.2 а.с.41) та електронне листування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо вартості будівельних робіт та матеріалів від 17.01.2009 року (т.2 а.с.42).

В матеріалах справи містяться фотознімки стану будинку котеджного типу загальною площею 117,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 (т.2 а.с.43-47).

Зміст правовідносин.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відмовою позивача ОСОБА_3 від подальшої участі у договорі про спільну діяльність, та стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

В силу дії ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дані правовідносини регулюються положеннями спірного Договору, а також нормами ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1132-1143 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. Ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників може бути доручено ними одному з учасників. Користування спільним майном учасників здійснюється за їх спільною згодою, а в разі недосягнення згоди - у порядку, що встановлюється за рішенням суду. Під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Кожний учасник договору простого товариства має право ознайомлюватися з усіма документами щодо ведення спільних справ учасників. Відмова від цього права або його обмеження, в тому числі за погодженням учасників, є нікчемною.

Прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників.

Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

Договір простого товариства припиняється у разі:

1) визнання учасника недієздатним, безвісно відсутнім, обмеження його цивільної дієздатності, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників;

2) оголошення учасника банкрутом, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників;

3) смерті фізичної особи - учасника або ліквідації юридичної особи - учасника договору простого товариства, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників або заміщення учасника, який помер (ліквідованої юридичної особи), його спадкоємцями (правонаступниками);

4) відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників;

5) спливу строку договору простого товариства;

6) виділу частки учасника на вимогу його кредитора, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників;

7) досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.

У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

Учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору.

Учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору.

Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом, на підставі безпосередньо досліджених та наявних у справі доказів, встановлено, що 03 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов`язалися шляхом об`єднання своїх зусиль, грошових коштів, земельних ділянок діяти спільно без створення юридичної особи для досягнення спільної господарської мети створення, будівництва та введення в експлуатацію будівель та комунікацій (об`єкт будівництва) на земельних ділянках загальною площею 0,5976 га в селі Шешори Косівського району Івано-Франківської області, а саме: котедж 1 (будинок) загальною площею 364,25 кв. м; котедж 2 (баня) загальною площею 164,52 кв. м; котедж 3 (рецепція) загальною площею 63,1 кв. м; котедж 4 (альтанка) загальною площею 42,8 кв. м; котедж 5 (охорона) загальною площею 40 кв. м; басейн 10 м х 4 м.

В пункті 1.2 вищевказаного договору зазначено, що сторони створюють майно з метою здійснення права спільної часткової власності.

Відповідно до пункту 2.1 договору для досягнення його мети ОСОБА_6 вносить земельну ділянку площею 0,3430 га в селі Шешори Косівського району Івано-Франківської області та грошові кошти в сумі 360 956,83 грн, що еквівалентно 71 476,60 доларів США, що становить 65 % загальної часткової власності на об`єкт будівництва, а ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2546 га в селі Шешори Косівського району Івано-Франківської області та грошові кошти в сумі 194 361,37 грн, що еквівалентно 38 487,40 доларів США, що становить 35 % загальної часткової власності на об`єкт будівництва.

Пунктом 2.3 договору сторони визначили, що розподіл прибутку за результатом використання об`єкта чи у випадку його продажу відбувається таким чином: ОСОБА_6 65 %, ОСОБА_2 35 %.

06 березня 2008 року сторони здійснили додаткові внески коштів на будівництво у відсотковому співвідношенні частки ОСОБА_3 65% та ОСОБА_2 35%, про що склали протокол № 3 до договору про спільну діяльність від 03 червня 2006 року.

В подальшому на підставі рішення Виконавчого комітету Шешорівської сільської ради від 09 лютого 2009 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 25 червня 2010 року про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок А загальною площею 325,8 кв. м, літню кухню Б, сарай В, огорожу № 1-3, вимощення І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , а на підставі рішення Виконавчого комітету Шешорівської сільської ради від 06 травня 2011 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво від 24 травня 2011 року про право власності на нерухоме майно, а саме на будинок котеджного типу А загальною площею 117,7 кв. м, альтанку Б, басейн В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Косівського районного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 347/2293/16 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Шешорівської сільської ради про скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстрації земельної ділянки, виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на нерухоме майно. Скасовано рішення Виконавчого комітету Шешорівської сільської ради від 09 лютого 2009 року № 12-23/2009 про передачу у власність ОСОБА_2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Скасовано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 25 червня 2010 року про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради 25 червня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення від 09 лютого 2009 року № 12-23/2009, на житловий будинок А загальною площею 325,8 кв. м, літню кухню Б, сарай В, огорожу № 1-3, вимощення І, що розташовані за вказаною адресою. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Шешорівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виділення частки з майна, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно, встановлення постійного земельного сервітуту на земельні ділянки, задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Шешорівської сільської ради від 06 травня 2011 року № 11-4/2011 про оформлення за ОСОБА_3 права власності на будинок котеджного типу, побудований у 2010 році в АДРЕСА_2 (колишня кут Самбір, 827). Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_3 24 травня 2011 року Виконавчим комітетом Шешорівської сільської ради на підставі рішення Шешорівської сільської ради від 06 травня 2011 року № 11-4/2011, на будинок котеджного типу А загальною площею 117,7 кв. м, альтанку Б, басейн В, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У справі 347/2293/16 суди встановили, що об`єкт будівництва, обумовлений сторонами у спірному договорі, вже збудовано та введено в експлуатацію, однак рішенням Косівського районного суду від 16 грудня 2019 року у справі № 347/2293/16 були скасовані видані сторонам свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, внаслідок чого сторони договору повернуті в попереднє становище.

У справі 346/3552/20 суди встановили порушення умов договору про Спільну діяльність від 03.06.2006 року, допущені обома сторонами, не є істотними і достатніми для розірвання договору про спільну діяльність від 03 червня 2006 року, який фактично вже виконаний сторонами. Отже судами було встановлено порушення договору обома сторонами.

В цій справі позивач ОСОБА_3 ствердила, що договір про спільну діяльність припинив свою дію, внаслідок відмови учасника ( ОСОБА_3 ) від подальшої участі у договорі простого товариства та просила повернути їй різницю вкладу відповідно до договору про спільну діяльність, оскільки як зазначила позивач ОСОБА_3 вона фактично отримала у власність частину готельно-туристичного комплексу вартість будівництва якого становить (67 228, 00 у.о.) менше, ніж вартість частини готельно-туристичного комплексу (174 620, 00 у.о.) яку отримав відповідач ОСОБА_2 .

Оцінюючи доводи в цій частині, суд вважає їх не спроможними, з огляду на той факт, що рішенням суду право власності на об`єкти створені за договором про спільну діяльність скасовані. Водночас в судовому засіданні, представник ОСОБА_1 не заперечила цей факт, проте наполягала на тому, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про зареєстроване право власності на спірні об`єкти за обома сторонами.

Як пояснив відповідач, жодна із сторін не звернула рішення до виконання, а відтак в державному реєстрі речових прав міститься інформація, яка не відповідає рішенню суду від 16.12.2019 року, яким права власності сксовані.

Вирішуючи цей спір суд вважає, що позивачем заявлено позов який містить не ефективний спосіб захисту.

Так, позивач ОСОБА_3 просить стягнути на її користь грошові кошти, які були вкладені нею відповідно до договору про спільну діяльність, з врахування ринкових цін, оскільки вартість майна з часу його створення значно зросла.

Відповідач ОСОБА_2 позов в цій частині заперечує, вказуючи на той факт, що фактично з часу створення майна, він також вклав значно більше своїх коштів, оскільки майно потребувало утримання, а позивач ОСОБА_5 жодних витрат на утримання та ремонт майна не надавала.

Суд звертає увагу, що спори між сторонами тривають з 2016 року.

На даний час з врахуванням предмету спору, на праві приватної власності сторонам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належать лише земельні ділянки, на яких побудовано майно, що є предметом спору і було створено за договором про спільну діяльність.

Позивач ОСОБА_3 просить стягнути на її користь різницю вартості майна, яке збудоване на її земельній ділянці та ділянці відповідача.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).

На переконання суду, обраний ОСОБА_5 спосіб захисту є неефективним, оскільки стягнення різниці у вартості спірного майна, всеодно не призведе до поновлення прав позивача. Оскільки на її земельній ділянці буде розміщене майно, яке є спільною власністю за договором про спільну діяльність, на яке ОСОБА_5 не зможе зареєструвати право власності.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 заперечує в цій частині, стверджуючи, що він по факту витратив значно більше коштів, ніж передбачено договором, оскільки спірне майно потребувало ремонту та утримання.

З врахуванням тривалості судових спорів, суд вважає, що ефективним способом захисту прав позивача ОСОБА_5 , і як наслідок розв`язання тривалих спорів між сторонами є визначення частки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у праві спільної власності відповідно до фактично вкладених коштів в будівництво кожного учасника договору про спільну діяльність, а в подальшому, поділ такого майна в натурі відповідно до земельних ділянок які є у приватній власності кожної із сторін із врахуванням визначених часток, а у випадку неможливості поділу майна в натурі, стягнення грошової компенсації.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання про відмову в задоволенні позову.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За відсутності підстав для задоволення позову, понесені судові витрати не підлягають до відшкодування.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.05.2025 року.

Суддя Ю. С. Кіцула