Справа № 306/3028/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А. І.
Провадження № 22-ц/811/3820/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Дяків О.В. представника позивачки ОСОБА_1 ;

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Свалявського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки на користь позивачки безпідставно отриманих відповідачкою аліментів за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року включно на загальну суму 24 613 грн. 18 коп. (том 1, а.с. 1-3).

В результаті задоволення Свалявським районним судом Закарпатської області цілого ряду заяв відповідачки ОСОБА_2 про відвід суддів згаданого суду від участі у розгляді даної справи, що унеможливило утворення нового складу суду для судового розгляду цієї справи, розпорядженням голови Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2024 року справу було передано на розгляд Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області (том 1, а.с. 178-179).

26 вересня 2024 року за неодноразовими клопотаннями відповідачки ОСОБА_2 ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області справу було передано на розгляд Залізничного районного суду міста Львова (том 1, а.с. 185-188).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Залізничного районного суду міста Львова від 14 листопада 2024 року справу було передано на розгляд судді Ліушу А.І. (том 1, а.с. 194), який 20 листопада 2024 року ухвалою відкрив провадження у справі (том 1, а.с. 195-196).

28 листопада 2024 року до Залізничного районного суду міста Львова поступила заява відповідачки ОСОБА_2 про відвід судді Ліуша А.І. від участі у розгляді даної справи: з підстав, що передбачені пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України. При цьому заявниця посилається на те, що згаданий суддя «вніс в офіційний документ ухвалу суду недостовірні відомості про дату постановлення документа. Оскільки ухвала суду була складена і підписана 27 листопада 2024 р., а не 20 листопада 2024 р.», що на переконання заявниці свідчить про «один і той самий «почерк» пособника/пособниці організованого злочинного угрупування, який/яка отримала неправомірну вигоду за пособництво організованому злочинному угрупуванню за вирішення справ у Залізничному районному суді м. Львова» (том 1, а.с. 202-203).

28 листопада 2024 року ухвалою Залізничного районного суду міста Львова заяву ОСОБА_2 про відвід судді Ліуша А.І. було визнано необґрунтованою та передано цю заяву для розгляду іншому судді цього суду (том 1, а.с. 202-206).

29 листопада 2024 року ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_3 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Ліуша А.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно отриманих аліментів також було відмовлено (том 1, а.с. 208-209).

09 грудня 2024 року відповідачкою ОСОБА_2 (як «адвокатом Збройних сил України, Почесним адвокатом України, Членкинею Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України (2017-2022), Екс-членкинею Міжнародної організації адвокатів ІВА, Членкинею Комітету законотворчих ініціатив Національної асоціації адвокатів України, авторкою посібників для суддів та адвокатів») було подано до Залізничного районного суду міста Львова на ім`я голови згаданого суду та керівника апарату «Заяву про вчинення злочинних дій, що містять ознаки злочину державної зради, пособництва організованому злочинному угрупуванню, передання та отримання неправомірної вигоди, втручання в автоматизовану систему документообігу суду, вчинення за попередньою змовою стійким організованим злочинним угрупуванням секретарів та помічників суддів двох областей, для передачі неправомірної вигоди суддям та заступнику голови Залізничного районного суду м. Львова за винесення завідомо неправосудних рішень з терору та помсти заявниці у кримінальних справах по особливо тяжких злочинах вчинених проти держави Україна під час дії правового режиму воєнного стану» (у подальшому «Заява…»).

Вищезгадана Заява також адресована:

-Службі безпеки України;

-Національному антикорупційному бюро України;

-Державному бюро розслідувань;

-Офісу Генерального прокурора;

-Національному агентству з питань запобігання корупції;

-Раді суддів України;

-Вищій Раді правосуддя;

-Вищій кваліфікаційній комісії суддів України;

-Державній судовій адміністрації України;

-Громадській раді доброчесності;

-ГО «Автомайдан»;

-Голові Господарського суду Закарпатської області;

-Керівнику апарату Господарського суду Закарпатської області.

Цією Заявою ОСОБА_2 повідомляє вищезгаданих адресатів про те, що «невстановлена особа умисно приховала справу» про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих аліментів. На переконання ОСОБА_2 , ця справа є сфальсифікованою та поданою в шахрайський спосіб, з порушенням територіальної підсудності, та необхідна підсудному, обвинуваченому у вчинення особливо тяжких злочинів ОСОБА_4 , в кримінальній справі № 305/1937/23 та № 305/3017/23, для дискредитації ОСОБА_2 , як заявниці в даних кримінальних справах та створення пом`якшуючих обставин при застосуванні запобіжного заходу. Захисником обвинуваченого у вказаній справі є ОСОБА_5 , яка раніше працювала в Господарському суді Закарпатської області, тоді як сестра помічника судді Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_6 - Яскорська А.О., працювала секретарем судових засідань в Господарському суді Закарпатської області, вступила в злочинну змову з ОСОБА_5 , об`єдналися в стійке організоване злочинне угрупування для вчинення злочинів в Залізничному районному суді м. Львова, шляхом передачі неправомірної вигоди через помічника судді Залізничного районного суду м. Львова Яскорську І.О. На переконання відповідача ОСОБА_2 , вказану неправомірну вигоду працівники суду зобов`язані були розділити та передати судді Залізничного районного суду м. Львова Кирилюку А.І. В подальшому вказане стійке організоване злочинне угрупування втрутилося в автоматизовану систему розподілу справ Залізничного районного суду м. Львова та підготували незаконні антиконституційні та свавільні ухвали для судді Залізничного районного суду м. Львова Ліуша А.І.

Вважає, що тексти ухвал суду по справах №308/5868/24 від 08 жовтня 2024 року, що постановлені суддею Кирилюком А.І., та №306/3028/23 суддею Ліушем А.І., написані однією та тією ж особою, з тим самим стилем написання та формулювання. Стверджується, що суддя Ліуш А.І. перешкоджає виконанню судового рішення, бере участь в наданні способів та засобів особливо жорстокого поводження (катування) заявниці, терору і помсті заявниці, вимагання неіснуючого боргу, використання дитини заявниці у злочинній діяльності, незаконно прийняв до провадження сфальшовану неналежну подану в шахрайський спосіб з відсутністю підстав та предмету спору цивільну справу для пособництва організованому злочинному угрупуванню у створенню пом`якшуючих обставин підсудному у кримінальних справах 308/3017/233 та №306/1937/23, ймовірно отримавши неправомірну вигоду через свою помічницю та розраховує на приховання своєї злочинної діяльності близькими родичами які працюють на посадах у всіх структурах правоохоронних органів м. Львова.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 12 грудня 2024 року, що оскаржується ОСОБА_2 , постановлено порушити перед кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Закарпатської області питання про притягнення адвоката Коблик Маріанни Володимирівни /№ свідоцтва 430, що видане Радою адвокатів Закарпатської області, дата видачі свідоцтва 12 жовтня 2019 року/ до дисциплінарної відповідальності.

Ухвала мотивована тим, що відповідачка ОСОБА_2 є адвокатом та здійснює представництво своїх інтересів, як відповідача, у вказаній справі самостійно, а тому зобов`язана дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики, однак її звернення до суду свідчать про явну неповагу до суду та правосуддя в цілому, спрямовані на дискредитацію суду та підрив довіри до судової системи в цілому, є спробою тиску на суд для прийняття рішення виключно на користь відповідачки, що прямо суперечить принципам неупередженості суду та справедливого правосуддя і є неприпустимим для адвоката, оскільки є несумісним з принципами професійної етики, які зобов`язують адвоката поводитися гідно, стримано та відповідально у своїй професійній діяльності (том 1, а.с. 213-216).

Вищезгадану ухвалу оскаржила відповідачка ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що у даній справі вона приймає участь не як адвокат, а саме, як відповідач, а відтак вважає, що «суддя безпідставно і незаконно втрутився в (її) професійну адвокатську діяльність».

Звертає увагу на те, що із заявою від 09 грудня 2024 року вона «до судді Ліуш А.І. у справі № 306/3028/23» не зверталася і згадана заява у матеріалах справи відсутня (том 3, а.с. 66-72).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, підставою для її постановлення судом стала вищезгадана Заява … відповідачки ОСОБА_2 , подана нею до Залізничного районного суду міста Львова 09 грудня 2024 року на ім`я голови згаданого суду та керівника апарату, яка у матеріалах справи на час їх надходження до Львівського апеляційного суду була відсутньою.

В ході підготовки справи до її апеляційного розгляду та з метою повного з`ясування обставин і підстав постановлення судом оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції було витребувано вищезгадану Заяву … ОСОБА_2 (том 3, а.с. 130-137).

Оглянувши та вивчивши зміст цієї Заяви … ОСОБА_2 , колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи міститься роз`яснення про те, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

У вище згаданому Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) висловлено думку Конституційного Суду України про те, що „звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу (1963 року - „Захист честі, гідності та ділової репутації) не можуть вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Як вбачається зі змісту Заяви …, ОСОБА_2 її адресувала цілому ряду правоохоронних органів, які компетентні (на думку заявниці) перевірити викладену у цій Заяві … інформацію та надати їй відповідь, що потрапляє під ознаки реалізацією ОСОБА_2 її конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

Ця Заява … не була адресованою особисто судді Ліушу А.І. і така не відноситься до заяв по суті справи № 306/3028/23 чи до заяв з процесуальних питань (глава 1 розділу ІІІ ЦПК України), а тому така не підлягала долученню до матеріалів справи. Відтак, за відсутності цієї Заяви … у матеріалах справи № 306/3028/23, реагування судом на цю Заяву … окремим процесуальним документом (за своїм змістом окремою ухвалою) в рамках цієї справи (№ 306/3028/23) не відповідає положенням ЦПК України.

Слід зауважити, що оскаржувана ухвала не містить посилання на норми цивільного процесуального права України, якими керувався суд при постановленні цієї ухвали, а лише на положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтею 36 якого встановлено, що право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Відтак, кожен, хто вважає, що Заява … ОСОБА_2 містить ознаки дисциплінарного проступку (стаття 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») вправі звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із відповідною заявою (скаргою).

За наведених вище обставин в їх сукупності, оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права (взагалі без посилання на відповідні норми процесуального права), не може залишатися в законній силі, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 грудня 2024 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 травня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.