ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року

м. Київ

справа № 159/3927/23

провадження № 61-9390св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області, в складі судді Лесика В. О., від 06 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І.,

Карпук А. К., від 27 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» (далі - ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок») про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Позов мотивований тим, що 08 червня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством КБ «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») укладений договір кредитної лінії № 6М/2007/840-МКЛ/516, згідно якого банк надав їй кредит в розмірі 25 000 дол. США терміном на 120 місяців.

3. Того ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між нею та банком укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В. С., зареєстрований в реєстрі за № 1096, предметом іпотеки за яким є квартира

АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 квітня 2004 року.

4. 21 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн») та

ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» продало квартиру АДРЕСА_1 ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок». Цього ж дня приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д. В. зареєструвала право власності на вказану квартиру за ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок».

5. Позивачка вважає, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» неправомірно звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», оскільки не повідомило її про укладення цього договору та необхідність звільнення квартири.

6. Вказує, що спірна квартира була придбана нею до укладення кредитного договору, а отже відповідач не мав підстав для її виселення без надання іншого жилого приміщення.

7. Незважаючи на те, що в квартирі знаходяться її речі, відповідач, всупереч вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК України, без її відома та за її відсутності, замінив замок на вхідних дверях у квартиру і встановив охоронну сигналізацію.

8. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1 та зобов?язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом передачі ключів від замків вхідних дверей квартири.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

9. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 06 березня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» не чинити

ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від вхідних дверей цієї квартири. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

10. Вирішуючи спір, суд вказав, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

11. Встановивши, що питання про виселення ОСОБА_1 не вирішувалось, з відповідним позовом ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» не зверталось і факт проживання позивачки в спірній квартирі не оспорювало, проте здійснило заміну замків на вхідних дверях, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вселення і достатність зобов`язання відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою шляхом передачі ключів від вхідних замків дверей.

12. Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2024 року стягнуто з ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» на користь ОСОБА_1 3 000 гривень судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

13. Постановою Волинського апеляційного суду від 27 травня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник Ольховський М. В. , задоволено.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 06 березня 2024 року в частині відмови у вселенні та розподілу судових витрат, а також додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2024 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову. Вирішено вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . Здійснено розподіл судових витрат.

14. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки спірна квартира була придбана не за кредитні кошти, відповідно до статті 109 ЖК України ОСОБА_1 може бути виселена з наданням іншого житла.

15. Належним та ефективним способом захисту прав позивачки, окрім зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою та надання їй ключів від замків вхідних дверей квартири, апеляційний суд вважав її вселення у квартиру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16. У касаційній скарзі ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» просить скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 27 травня 2024 року, ухваливши нове судове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

17. У липні 2024 року ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» подало касаційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 27 травня 2024 року у справі № 159/3927/23.

18. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у серпні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

19. Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19,

від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17, у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 750/256/19, від 21 липня 201 року у справі № 753/22506/17, від 13 січня 2023 року у справі № 761/2726/21, від 12 лютого 2020 року у справі № 208/4020/16-ц, від 21 жовтня 2020 року у справі № 447/71/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

21. Касаційна скарга мотивована тим, що позов про вселення є різновидом негаторного позову, і тому, коли в особи відсутнє право власності чи речове право на чужу річ, такий позов задоволений бути не може.

22. Заявник наголошує, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і легітимною метою, буде розглядатись як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлено справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

23. Вказує, що не підлягають застосуванню норми ЖК України, зокрема, стаття 109 ЖК України, якою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення до правовідносин щодо вселення між новим власником та власниками, в яких припинилося право власності, та членами їх сімей.

24. Звертає увагу, що тлумачення статті 109 ЖК України дозволяє зробити висновок, що ця норма не регулює ситуацію, за якої позов про вселення подав колишній власник житла та/або члени його сім`ї. Більше того, така ситуація і не може регулюватись статтею 109 ЖК України, оскільки вона не направлена на закріплення обмежень для нового власника житла у вигляді становлення на підставі рішення суду виселяти колишнього власника та членів його сім`ї, а мають іншу сферу застосування. Стаття 109 ЖК України не встановлює та не може бути підставою для встановлення обов`язку для нового власника житла забезпечити колишнього власника та/або членів його сім`ї іншим житловим приміщенням.

25. Посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 не є власником житла, вона обрала неправильний спосіб захисту прав, які вважає порушеними.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Обставини справи, встановлені судами

26. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 квітня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1489, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Гурською В. С., ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

27. 08 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № 6М/2007/840-МКЛ/516, за умовами якого

ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 25 000 дол. США до 08 червня

2017 року під відсоткову ставку 14,4 % річних.

28. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладений договір іпотеки

від 08 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Ваврищук В. С. за реєстровим № 1097, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 5.1, 5.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, у порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або якщо гарантії та запевнення, надані іпотекодержателю, не відповідають дійсності. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 5.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3 цього договору.

29. 21 грудня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., відповідно до якого ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності

№ 060.

Згідно з пунктом 1 вказаного договору купівлі-продажу, право на продаж квартири належить продавцю, як іпотекодержателю на підставі:

- договору іпотеки від 08 червня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 ;

- договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»»;

- договору про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

30. 30 червня 2023 року між ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», як орендодавцем, та ОСОБА_3 , як орендарем, укладений договір оренди квартири АДРЕСА_1 .

31. Згідно рапорту помічника чергового Ковельського РУП ГУНП у Волинській області 06 липня 2023 року адвокат Ольховський М. В. повідомив, що ОСОБА_1 , приїхавши додому в квартиру АДРЕСА_1 , виявила що в її квартирі замінені замки та встановлена сигналізація.

32. Повідомленням ТОВ «Нерухомість -Закон та Порядок» від 21 липня

2023 року, надісланим ОСОБА_1 та її представнику Ольховському М. В. , поінформовано про необхідність у 30-тиденний термін забрати із квартири

АДРЕСА_1 особисті речі, які належать ОСОБА_1 ..

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

33. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

34. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

35. У розглядуваній справі встановлено, що ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 , проте втратила право власності на неї в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

36. Посилаючись на статтю 40 Закону України «Про іпотеку», статтю 109 ЖК України, вважаючи, що її житлові права порушені, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом про вселення та зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом передачі ключів від замків вхідних дверей квартири.

37. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» посилалось на те, що ОСОБА_1 перебувала за кордоном і не проживала в спірній квартирі, у зв`язку з чим у товариства не було підстав для вирішення питання про її виселення. Крім того, 30 червня 2023 року ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок», як новий власник, уклало із

ОСОБА_3 договір оренди квартири.

38. Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У такому разі виселення є підставою для надання відповідним особам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

39. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

40. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 сформульовано висновок про те, що в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону «Про іпотеку» та частин першої - третьої статті 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

41. Посилаючись на вказану правову позицію, суд першої інстанції вважав обґрунтованими позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, а апеляційний суд - також і вимоги про вселення

ОСОБА_1 у квартиру.

42. Суд першої інстанції звернув увагу, що новий власник квартири (ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок») ні в судовому, ні в позасудовому порядку не вирішував питання про виселення позивачки та факт проживання останньої не оспорював, а тому, здійснивши заміну замків на вхідних дверях, спричинив їй перешкоди, які підлягають усуненню.

43. Задовольняючи вимоги про вселення ОСОБА_1 , апеляційний суд вважав, що новий власник квартири (ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок») позбавив попереднього власника ( ОСОБА_1 ) вільного доступу до квартири, чим фактично здійснив її виселення, у зв`язку належним та ефективним способом захисту прав позивачки її вселення у квартиру.

44. Верховний Суд не може погодитись із цими висновками судів попередніх інстанції з огляду на таке.

45. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

46. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

48. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

49. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

50. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

51. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

52. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

53. Для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог суди повинні були передусім встановити, чи існує у позивачки відповідне речове право щодо спірного майна, яке б передбачало її право проживати у спірній квартирі.

54. Тлумачення статті 109 ЖК України свідчить, що ця норма встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, проте не регулює ситуацію, за якої позов про вселення подає колишній власник житла та/або члени його сім`ї.

55. Тобто, конструкція статті 109 ЖК України встановлює виключно порядок виселення із жилих приміщень та не передбачає підстав набуття тих чи інших речових прав.

56. Відтак, порушення порядку виселення особи із жилого приміщення не породжує у неї прав на проживання у ньому.

57. Посилання на недотримання процедури виселення із жилого приміщення саме по собі не може бути підставою для вселення особи у приміщенні у межах окремого цивільного спору.

58. Судами не встановлено, які саме речові права щодо спірного житла має позивачка, враховуючи, що квартира не належить ні їй, ні членам її сім`ї.

59. За обставин розглядуваної справи відповідач стверджував, що не здійснював жодних примусових (насильницьких) дій щодо виселення позивачки, яка тривалий час проживала за кордоном, натомість після придбання квартири реалізував своє право власності.

60. Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року у справі № 750/256/19, на яку заявник посилається у касаційній скарзі, а також у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 521/16346/21, яка прийнята після подання касаційної скарги у цій справі та підлягає врахуванню відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України, дійшов висновку, що посилання на недотримання передбаченої статтею 109 ЖК України процедури виселення із жилого приміщення саме по собі не може бути підставою для вселення особи у житло, а аналіз статті 109 ЖК України свідчить, що у разі ненадання іншого жилого приміщення при виселенні, особа може вимагати надання такого житла, а не набуття права проживання на житло, з якого вона виселена та яке їй не належить.

61. Отже у випадку, якщо ОСОБА_1 вважає, що при її виселенні було порушено вимоги статті 109 ЖК України щодо надання іншого жилого приміщення та завдано збитків, вона вправі звернутися досуду із позовом про зобов`язання надати відповідне жиле приміщення та відшкодування шкоди.

62. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності

є не порушеним.

63. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

64. Згідно із частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

65. За встановленими у справі обставинами після набуття права власності на спірну квартиру новий власник (ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок») передав її в оренду ОСОБА_3 , який у зв`язку з цим має речове право користування спірним майном.

66. Суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про задоволення позову.

67. Також Верховний Суд не може залишити поза увагою, що за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, у червні 2023 року

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» і ТОВ «Нерухомість -Закон та Порядок» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 грудня 2021 року, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна (спірної квартири) з чужого незаконного володіння (справа № 159/3374/23).

Проте рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 10 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, які набрали законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

68. У справі Vrzic v. Croatia (заява № 43777/13, Рішення від 12 липня

2016 року)ЄСПЛ констатував, що заявники добровільно використали своє житло з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та погодилися, що якщо вони не сплатять заборгованість у визначений строк, кредитори матимуть право звернути стягнення шляхом продажу їхнього будинку. ЄСПЛ врахував значний розмір заборгованості заявників, усвідомлення ними ризиків пов`язаних із неповерненням кредитних коштів і вказав на відсутність порушення статті 8 Конвенції, оскільки втручання у права заявників ґрунтувалося на відповідних положеннях закону та слугувало законним цілям захисту кредиторів і покупця будинку.

69. У справі F.J.M. v. The United Kingdom(від 06 листопада 2018 року, заява № 76202/16) ЄСПЛ повторив, що принцип, згідно з яким будь-яка особа, яка ризикує втратити своє житло, повинна мати можливість визначити пропорційність заходу незалежним судом, не застосовується автоматично у випадках, коли володіння прагне приватна особа або підприємство. Навпаки, баланс між інтересами приватної особи або підприємства та мешканця може бути встановлений законодавством, метою якого є захист прав відповідних осіб, гарантованих Конвенцією. Позови про володіння, подані власниками приватного сектору проти мешканців житлових приміщень, відрізняються тим, що ці дві приватні особи або організації добровільно вступили у договірні відносини, щодо яких законодавець встановив, як мають дотримуватися їхні відповідні права, гарантовані Конвенцією. Якби національні суди могли скасувати баланс, встановлений законодавством у такому випадку, Конвенція мала б пряму силу між приватними громадянами, щоб змінити договірні права та обов`язки, які вони добровільно взяли на себе.

70. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

71. За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, що це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважаються неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

72. Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

73. Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

74. Отже зі скасуванням рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2024 року втрачає чинність й додаткове рішення цього суду від 22 березня 2024 року.

75. За змістом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

76. Судові витрати у виді судового збору, сплаченого заявником за подання апеляційної скарги в розмірі 1 609,50 грн та касаційної скарги в розмірі

4 294,40 грн, підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь товариства.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» задовольнити.

2. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 06 березня 2024 року і постанову Волинського апеляційного суду

від 27 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

3. У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

4. Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та Порядок» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в розмірі 5 903 (п`ять тисяч дев`ятсот три) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович