ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 13 травня 2025 року

м. Харків

справа № 639/4091/22

провадження № 22-ц/818/1469/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О

сторони по справі:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбнк», на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року у складі судді Рубіжного С.О.-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року АТ «Таскомбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № від 10 квітня 2020 року в розмірі 118 785.03 грн, з якої заборгованість по тілу кредиту 92 531 грн 12 коп, заборгованість по річним процентам 9083 грн 48 коп, заборгованість по щомісячним процентам 49 671 грн 41 коп.

Позов обґрунтований тим, що 10.04.2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримала строковий кредит у розмірі 118 785.03 грн шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в паспорті кредиту, зі строком 36 місяців, річними процентами у розмірі 11.99% від суми боргу за договором, річні проценти на пільговий період 0.01% від суми боргу за договором, та щомісячними процентами у розмірі 2.99 % від суми кредиту. Відповідач неодноразово сповіщався про необхідність повернення кредиту, проте добровільно позичені кошти не повернув, що змусило Банк звернутися до суду з дійсним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25053.04 грн та судовий збір у розмірі 410.85 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором № від 10.04.2020 укладеним між нею та ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" належним чином не виконувала, в результаті чого у неї утворилась заборгованість, проте умови про сплату відсотків за вищезазначеним договором з відповідачкою погоджені не були. Тому суд стягнув з відповідачки на користь Банку фактично отримані і не повернуті нею грошові кошти, але зменшив суму заборгованості на розмір сплачених відповідачкою відсотків, що були не були безпідставно зараховані Банком в якості повернутого тіла кредиту.

Не погодившись з рішенням суду Акціонерне товариство «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу в якому просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та помилково вважав, що між боржником та первісним кредитором не були узгоджені умови про сплату відсотків за користування кредитом. Відповідач укладаючи кредитний договір, засвідчила власне волевиявлення щодо настання правових наслідків, будучи ознайомлена з умовами кредитування, здійснила всі необхідні дії для вчинення даного правочину та особисто його підписала. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 118 785.03, гривень, строк користування 36 місяців, річними процентами у розмірі 11.99% від суми боргу за договором, річні проценти на пільговий період 0.01% від суми боргу за договором, та щомісячними процентами у розмірі 2.99 % від суми кредиту. Однак, умови Кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті, у зв`язку з чим, АТ «ТАСКОМБАНК», як правонаступник первісного кредитора має право на стягнення заборгованості у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга АТ «Таскомбанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 10.04.2020року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № ( надалі Кредитний договір (а.с. 7)).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Своїм підписом позичальник погодила, що сума кредиту становить 118 758.03 гривень, а строк, на який його надано, визначено як 36 місяців.

Відповідно до п.1.4 Договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити в рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

106 094.53 грн - переказ на поточний рахунок ТОВ «ФК «ЦФР» погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № від 31.10.2019 на; отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» на рахунок НОМЕР_1 у АТ «Таскомбанк».

11 240.50 грн Оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 10.04.2020 року ; отримувач ПАТ «Страхова компанія» «ТАС» , рахунок НОМЕР_2

650 грн- Оплата страхового платежу за договором страхування № -KMZ від 10.04.2020; отримувач Столична філія ПАТ КБ «ПриватБанк» Київ UA6200736

800.00 грн Оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 10.04.2020 року ; отримувач ПАТ «Страхова компанія» «ТАС» , рахунок НОМЕР_2

Вказані суми були перераховані 10.04.2020 року, окрім бухгалтерської довідки отримувачі:

Страховка ПАТ «Ск`ТАС» 11240.50, перераховано 10.04..2021(а.с т.1.36 зворот).

Страховка ПАТ СГ «ТАС» (Тас-захист) перераховано 650 10.04.2020 (а.с. т.1. 37).

Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4649637, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту).

Відповідно до розділу 5 Паспорта кредиту розмір щомісячних процентів складає 2.99 %, загальні річні проценти 11.99%. Тип процентної ставки фіксований, пільговий період 0,01%. Загальні витрати за кредитом 137 059.91, орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 255 844.94, реальна процентна ставка відсотків річних 67.57.

Позивачем надані Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК`ЦФР» редакція від 17.01.2020, в яких зазначено: річний процент 0,00001%, пеня не більше 15% від суми прострочення. Нарахування штрафу за порушення зобов`язань позичальнику на підстав договору кредитного не може перевищувати половину суми, одержаної позичальником за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. (а.с. т.1. 27-30).

Таким чином відповідно до умов Кредитного договору, Паспорту кредиту № 4649637 та Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК`ЦФР» позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту- 118785,03 гривень; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту. Договором визначено графік погашення кредиту (а.с. 8-9).

20 вересня 2021 року права вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 200921 ( надалі Договір факторингу (а.с. 10-19)).

Відповідно до умов цього Договору факторингу та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 200921 від 20.09.2021 , позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами.

Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору Факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви (а.с. 35, 36,37).

За змістом договору факторингу №200921 від 20.09.2021 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «Центр фінансових рішень» на загальну суму 214388525,17 грн. (а.с.т.1. 10-12).

20 жовтня 2022 року АТ «ТАСКОМБАНК» направлено ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про дострокове повернення коштів за кредитним договором в зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань (том 1, а.с. 57 ).

Дотримання встановленої законом процедури дострокового стягнення боргу підтверджується даними повідомлень вимоги від 21.10.2022. За змістом відповідачу направлялась вимога про стягнення заборгованості у розмірі 118 785,03 грн, що складається з заборгованості з основного боргу у розмірі 44 471,90 грн, 817,17 строкової заборгованості за відсотками, 48 059,22 простроченого боргу, 7 384,77 простроченої заборгованості за процентами, 42 568.05 прострочених щомісячних процентів, 3 551,68 строкових щомісячних процентів.

Даними поштового направлення підтверджується факт направлення вищезазначеної вимоги на адресу відповідача 21.10.2022 ( а.с.58).

Згідно наданого Банком розрахунком заборгованості по кредитному договору .Станом на 18.11.2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором № від 10.04.2022 року, становить 151 286,01 грн. в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 92531,12 грн.; заборгованість по простроченим процентам (в т. ч. прострочена) 9083,48 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 49671,41 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками (а.с. 38, 39 - 56).

Як зазначено в матеріалах справи згідно графіку погашення кредиту, щомісячної черговості відповідач повинен сплатити відповідну суму 21 квітня 2023 року. ( том 1,а.с.8).

Так, згідно наданих відповідачем квитанцій, нею сплачено: 25.05.2020 2660,00 грн. (а.с. 93) ;24.06.2020 2640,00 грн. (зворот а.с. 93); 21.07.2020 2620,00 грн ( а.с.95 зворот.), 25.08.2020 7600,00 грн (зворот а.с. 95); 24.09.2020 7550,00 грн. (а.с. 95 звор.); 24.10.2020 2000,00 грн. та 800,00 грн., 1000,00 грн., 3720,00 грн.(а.с. 236); 23.11.2020 4641,35 грн. (а.с. 94); 24.12.2020 - 4727,95 грн. (а.с. 95); 22.01.2021 4719,95 грн. (а.с. 237); 26.01.2021 20,00 грн. (а.с. 102); 22.03.2021 4674,73 грн. та 16.04.2021 4674,73 грн. (а.с.99); 27.05.2021 2000,00 грн. (а.с. 96); 08.06.2021 5479, 28 грн. (а.с. 57); 30.06.2021 2000,00 грн. (а.с. 96); 08.07.2021 5500,00 грн. (а.с. 97); 05.08.2021 1700,00 грн.; 09.09.2021 1000,00 грн. (а.с.98); 13.09.2021 1300,00 грн., 16.09.2021 3000,00 грн.(а.с.100); 22.02.2021 7500,00 грн. (а.с. 102).

Загальна сума сплачених відповідачем коштів відповідно до доданих квитанцій в сумі 83531,99 грн.

Після переходу права вимоги, відповідачем було здійснено ще три перекази новому кредитору, що не заперечується позивачем та підтверджується копіями квитанцій та виписки банку 13.10.2021 3200 грн, 10.11.2021 3500 грн, 18.02.2021 - 3500, на загальну суму 10 200,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (т.1, а.с 215,216)

Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів, судом правильно встановлено що за договором Кредиту відповідачем всього повернуто 93731,99 грн з отриманих за Кредитним договором 118 758.03 гривень.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме з договорів та інших правоичинів.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банка або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Договірні правовідносини, що виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг регулюються Законом України від 12 травня1991року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першоїстатті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що виписки з особового рахунку клієнта банку (банківська виписка з розрахунку позичальника) є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рук коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції здійсненні протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій ( постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 381/1647/21 від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже виписки з особових рахунків є документом який суд необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону.

З наданих позивачем доказів тільки кредитний договір № від 25.08.2020 та паспорт споживчого кредиту містить підпис відповідача.

Водночас, вказаний кредитний договір не містить відповідних істотних умов кредитного договору, а саме: розміру процентів за користування кредитом.

Надані Банком Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 04.05.2020 підпису відповідача не містять.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем первісний кредитор дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту також не підтверджує укладення договору на зазначених у позові умовах.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23.05.2020 по справі № 393/126/20 відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Згідно висновку Верховного Суду зробленого у вищезазначеній постанові ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, підписання паспорту споживчого кредиту не може вважатися належним чином укладенням договору про споживчий кредит, дотриманням його форми та погодження умов.

За умовами укладеного між сторонами договору та згідно даних виписки по рахунку відповідач отримала для погашення заборгованості за кредитним договором від 10.04.2020 перед АТ « ТАКСОМБАНК» 118 785.03 грн, проте Банк безпідставно нараховував відсотки, які не були погоджені в кредитному договорі від 10.04.2020.

Тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь Банку фактично отриманих і не повернутих відповідачкою грошових коштів, з урахуванням сплачених відповідачкою відсотків, що були безпідставно нараховані Банком та зрахуванням цих сум в якості повернутого тіла кредиту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук