ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16479/20

Провадження № 22-ц/820/885/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: позивача, її представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16479/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Хабаль Жанною Михайлівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ майна, яке, як зазначала, є спільною сумісною власністю подружжя з ОСОБА_1 , а саме: садового будинку загальною площею 243,2 кв.м. розташованого в садовому товаристві «Мир» м. Хмельницький, Хмельницької області, земельної ділянки площею 0,0700 га, кадастровий номер :34:001:1380, розташованої в м. Хмельницькому, в садівничому товаристві «Мир», цільове призначення - для ведення садівництва, квартири АДРЕСА_1 , автомобіль HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 .

На підтримання заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що 11 вересня 2004 року вони з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, від якого у них народилися діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 грудня 2016 року, суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на її користь, аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2016 року і до повноліття дітей.

Вказувала, що 27 грудня 2011 року відповідач отримав у власність на підставі договору дарування садовий будинок, загальною площею 243,2 кв.м. розташований в садовому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, однак вказаний об`єкт нерухомості, як і квартиру АДРЕСА_1 , сторони будували разом, зробивши дорогий й коштовний ремонт та меблювання, у зв`язку з чим вони значно збільшилися у вартості за рахунок вкладу спільного сімейного бюджету та коштів батьків позивачки, таким чином вважає, що дане майно належить їм на праві спільної сумісної власності та просила поділити між сторонами у рівних частках, як і земельну ділянку, на якій знаходить даний будинок.

Крім того посилалася, що у період перебування у шлюбі сторони придбали за договором купівлі-продажу автомобіль HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому без її згоди відповідач переєстрував на свою матір.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року, в задоволенні позову було відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з такими рішенням суду першої інстанції, через свого представника адвоката Хабаль Ж.М. подала апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі.

Так представник, ОСОБА_4 вказує, що при вирішенні даного питання судом першої інстанції не було враховано покази свідка ОСОБА_5 та той факт, що фактично свідки сторони позивача та відповідача надавали протилежні покази один одному.

Зазначають, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірний будинок був побудований під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому земельна ділянка під ним підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Разом з тим посилаються, що суд першої інстанції проігнорував висновок експерта, відповідно до якого вартість спірного автомобіля становить 297 778 грн. 80 коп. та вимогу ОСОБА_4 у відшкодуванні 50 відсотків від вартості даного авто.

Крім того вказують, що судом було необґрунтовано відмовлено в залученні до справи матері відповідача, як третю особу, на чиї права та обов`язки може вплинути рішення суду у даній справі.

Тому ОСОБА_4 та її представник адвокат Хабаль Ж.М., просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чулкову Н.К. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необгрунованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Так представник відповідача вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено, що садовий будинок та земельна ділянка, які апелянтка просить поділити, належать ОСОБА_1 , на праві особистої власності, не є об`єктами спільної сумісної власності та не підлягають поділу.

Вважають твердження представника апелянтки про те, що після дарування будинку, вказаний будинок частково реконструйований апелянткою та відповідачем, є голослівними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами які підтверджують, що виконання/здійснення всіх будівельних робіт по спірному будинку було проведено батьками відповідача до того як будинок було введено в експлуатацію в 2011 році.

Разом з тим, жодних доказів про те, що сторони спільно провели роботи по будівництву будинку визначені в переліку наведеному в позовній заяві, матеріали справи не містять, також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що апелянткою в період шлюбу з відповідачем вони відремонтували, зробивши дорогий, коштовний ремонт, квартири АДРЕСА_1 та витратили кошти її батьків.

Враховуючи викладене вважають, що жодних підстав вважати, що об`єкти нерухомості значно збільшились у вартості за рахунок спільного сімейного бюджету та коштів батьків позивачки, немає.

Також вважають доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про відшкодування 50 відсотків від вартості автомобіля необґрунтованими, оскільки вказаний автомобіль сторони відчужили під час перебування у шлюбі за спільною згодою, а кошти витратили в інтересах сім`ї. Крім того апелянтка не тільки могла, але і достеменно знала про те що даний автомобіль було відчужено 17 листопада 2016 року, в зв`язку з чим пропустила строк позовної давності звернення до суду з приводу вказаного майна.

Таким чином ОСОБА_1 та його представник адвокат Чулкова Н.К. просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування та ухвалення нового судового рішення повністю або частково є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2002 року був власником квартири АДРЕСА_1 .

15 травня 2003 року Шаповал за нотаріально посвідченим договором дарування подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй мамі ОСОБА_6 , яка з того часу і по даний час є власником даної квартири.

11 вересня 2004 року відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 (до укладення шлюбу ОСОБА_7 ) зареєстрували шлюб.

21 листопада 2008 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2022 року було придбано автомобіль HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 .

В 2008 році ОСОБА_8 почала будівництво садового будинку у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому.

14 листопада 2011 року Інспекцією з держархбуд контролю у Хмельницькій області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкту до експлуатації, за якою вважається закінченим будівництво та готовність об`єкту до експлуатації забудовником ОСОБА_8 садового будинку у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, площею 243,2 кв.м., на земельній ділянці кадастровий номер :34:001:1380.

На підставі даної декларації 05 грудня 2011 року ОСОБА_6 . Управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - садовий будинок у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, площею 243,2 кв.м.

27 грудня 2011 року ОСОБА_6 на підставі двох окремих договорів дарування подарувала Шаповалу Вадиму садовий будинок у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, площею 243,2 кв.м., та земельну ділянку кадастровий номер :34:001:1380.

На даний час садовому будинку у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, площею 243,2 кв.м., присвоєно адресу: АДРЕСА_2 і право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_9 .

26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду позов про стягнення з ОСОБА_10 на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, в якому вказала, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей.

17 листопада 2016 року як продавець ОСОБА_2 та ОСОБА_6 як покупець уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 відчужив автомобіль HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 .

При цьому за даними регіонального сервісного центру ТСЦ МВС України в Хмельницькій області станом на даний час власником автомобіля є ОСОБА_6 , а право користування на даний автомобіль також має ОСОБА_2 .

За висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, станом на час розгляд справи складає 297 778 грн. 80 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, обов`язок доказування, що майно подружжя було придбано за особисті кошти одного із подружжя, покладається саме на того з подружжя, який заперечує факт придбання майна за спільні кошти.

При цьому згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При цьому згідно зі статтею 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

П.п. 23, 24 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя.» роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилася у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на відповідну частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Такі правові висновки також викладені у постанові Верховного суду від 30 серпня 2022 року в справі № 154/2487/16 та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За клопотанням позивача по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за висновком якої ринкова вартість садового будинку у садівничому товаристві «Мир» в м. Хмельницькому, площею 243,2 кв.м. за адресою: м. Хмельницький, проїзд 2-й Рівний, будинок, 3 станом на час складання експертизи - 29.02.2024 року складає 6165553 грн., кошторисна вартість будинку складає 2616832 грн. В експертизі експерт також вказав, що оскільки відсутні вихідні дані про технічний стан даного об`єкту нерухомості до проведення ремонтних робіт відповідь на поставлене питання: «На скільки здорожчав об`єкт нерухомості після проведення ремонтних робіт?» не вбачається можливим.

Отже у даному висновку експерта не було встановлено збільшення вартості майна та істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення.

Таким чином позивачкою на виконання вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано належних доказів того, що за рахунок спільних коштів та трудових затрат подружжя або її особисто істотно збільшилась вартість спірного житлового будинку з часу набуття відповідачем даного будинку у власність, а саме з 27 грудня 2011 року по день подання позову.

Крім того позивачем не надано жодних доказів взагалі проведення будівельних та ремонтних робіт у спірному будинку в період після 27.12.2022 року, а за змістом Декларації про готовність об`єкту до експлуатації від 14 листопада 2011 року спірний будинок був готовий до експлуатації з 27.12.2022 року і позивачем вказана обставина жодним чином не спростована.

За таких обставин висновку суду про відмову в позові з тих підстав, що будинок та земельна ділянка кадастровий номер :34:001:1380 є особистою власністю відповідача, є обґрунтованим, а позивачем не доведено протилежного.

Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованності рішення суду в цій частині позовних вимог слід відхилити, оскільки дані доводи жодним чином не спростовують висновків суду, в апеляційній скарзі не наводяться інших доказів в під твердженні позовних вимог в цій частині, а фактично зводяться до тих же мотивів, що і в позовній заяві, оцінка яким надана в мотивувальній частині постанови.

Що стосується позовних вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 з тих же підстав відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, то такі вимоги теж не підлягають задовленню.

Так відповідач ОСОБА_2 набув право власності на дану спірну квартиру ще до реєстрації шлюбу і дана квартира була його особистою власністю, яку він теж до шлюбу відчужив ОСОБА_8 , яка з того часу і є власником квартири.

Таким чином позивач фактично просить визнати за нею право на частину спірної квартири, власником якої є ОСОБА_8 , право власності якої на дану квартиру позивачем не оспорено.

За таких обставин можливе задоволення позову за таких вимог призведе до позбавлення ОСОБА_8 права власності на спірну квартиру, відповідно до порушення її законних права та інтересів як власника житла.

Отже, оскільки заявлені ОСОБА_11 позовні вимоги безпосередньо стосуються права ОСОБА_8 як власника спірної квартири, то ОСОБА_8 мала б бути залучена співвідповідачем по справі.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16.

Однак позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначила усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь в справі та залучати співвідповідачів, а розгляд справи по суті спору без залучення осіб в якості відповідачів, якщо рішенням суду в справі вирішуються їх права та обов`язки, є порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою скасування рішення суду, оскільки такі порушення призвели до порушення прав ОСОБА_6

ОСОБА_6 не була залучена до участі у справі як співвідповідач, тому вона була позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені статтею 49 ЦПК України.

Таким чином, оскільки вирішити даний спір в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 без участі ОСОБА_6 як належного відповідача не можливо, вказана особа має бути належними відповідачами в даній цивільній справі та приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині цих позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в частині цих позовних вимог з підстав порушення норм процесуального права, а саме пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Однак, що стосується відмови в позовних вимогах в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 з підстав, що автомобіль є власністю ОСОБА_6 , то суд першої інстанції допустив помилку

Судом встановлено, що спірний автомобіль HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 набутий сторонами за час шлюбу, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована, а тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям в спосіб визначений позивачем.

При цьому спірний автомобіль був відчужений відповідачем 17 листопада 2016 року без згоди позивача своїй матері через три тижні після звернення позивача до відповідача про стягнення з нього на його користь аліментів на утримання спільних дітей. Крім того за даними регіонального сервісного центру ТСЦ МВС України в Хмельницькій області з травня 2017 року право користування на даний автомобіль має відповідач ОСОБА_2 .

Крім того, зважаючи на обставини справи, виникнення між сторонами спору про стягнення аліментів саме відповідач мав довести, що кошти, отримані від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї.

Однак відповідач не довів даної обставини, так як не довів і того, що позивач знала про відчуження автомобіля в 2016 році і за таких обставин відсутні підстави для застосування при вирішенні спору строку позовної даності, як про це просить відповідач суд в цій частині позовних вимог.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

За висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, станом на час розгляд справи складає 297 778 грн.80 коп.

Отже колегія суддів вважає? що спірний автомобіль набутий сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, дав неправильну оцінку, дослідженим доказам, йог висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу в сумі 148391,22 грн в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач зазначила в позові чотири майнові вимоги.

Судом задоволено майнову вимогу позивачки, а в задоволенні інших майнових відмовлено.

При подані позову позивач сплатила 840,8 грн.

Також при подачі апеляційної скарги позивач сплатила максимальний розмір судового збору в сумі 15765 грн. за чотири майнові вимоги.

Судом задоволено лише одну майнову вимогу щодо стягнення на користь позивача компенсацію частини вартості спірного автомобіля, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в сумі 210,2 грн. (840,8/4) та за подання апеляційної скарги в сумі 3941,25 (15765/4) грн.

Крім того представник відповідача Шаповала В.М. подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з апелянта на користь відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 45000 грн. До відзиву надано Договір про надання правничої допомоги від 31.03.2025 року в суді апеляційної, Додаток до даного договору, квитанцію про сплату адвокату коштів за договором.

Згідно даних документів адвокат бере на себе зобов`язання підготувати та надати відзив на апеляційну скаргу позивача та здійснювати представництво відповідача в Хмельницькому апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 . За вказані послуги клієнт зобов`язаний сплатити адвокату витрати на правову допомогу в сумі 45000 грн., які і були сплачені на підставі квитанції.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Апелянт та його представник в суді апеляційної інстанції заперечили проти клопотання представника відповідача та вказали, що розмір даних витрат є неспівмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт в суді апеляційної інстанції, а тому вважають, що розмір витрат на правничу допомогу має бути зменшено або дані витрати взагалі не можуть бути стягнуті з апелянта.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи доводи, викладені в клопотанні представника відповідача адвоката Чулкової Н.К., колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення клопотання представника відповідача щодо стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Так апеляційним судом апеляційну скаргу задоволено частково в частині однієї майнової вимоги, а тому витрати відповідача на правову допомогу в силу вимог ст. 141 ЦК України вже не можуть бути задоволені в повному обсязі.

Також як вбачається зі змісту відзиву на апеляційну скаргу даний відзив за своїм змістом фактично тотожний до відзиву на позовну заяву, в зв`язку з чим не потребував значної підготовки та часу для його складання. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції тривав 1 годину 25 хвилин.

Отже колегія суддів, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, та враховуючи заперечення апелянта та його представника щодо неспівмірності даних витрат, часткове задоволення апеляційної скарги вважає, що витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_1 з позивача ОСОБА_1 в розмірі 8000 грн., що включають в себе складання відзиву на апеляційну скаргу та представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції у справі (участь в судовому засіданні).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Хабаль Жанною Михайлівною, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя, поділ по частині - квартири АДРЕСА_1 та стягнення з відповідача на її користь вартості частини автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ по частині - квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь вартості частини автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вартість частини автомобіля HONDA ACCORD 2354, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 148391,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в сумі 210,2 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3941,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 8 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Судді

А.М. Костенко

Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова