465/4341/25
2/465/2907/25
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

23.05.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мигаль Г.П., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договороу позики та договору іпотеки,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договороу позики та договору іпотеки.

Позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч.1 ст.27 ЦПК України).

Разом з цим, у ст. 30 ЦПК України встановлені випадки виключної підсудності позовів.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен постановити рішення. Ця вимога повинна носити правовий характер і бути підвідомчою суду.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договором позики та визнання недійсним договору іпотеки. Предметом договору іпотеки є:-нежитлові приміщення, загальною площею 53,7 м.кв., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . РНОРМ 1;

-нежитлові приміщення, загальною площею 22,4 м.кв. (нежитлові приміщення позначені №№7-1; 7-2; 7-3; 7-4; 7-5 розташовані на першому поверсі будинку), що розташовані за адресою : АДРЕСА_2 ; РНОМ- 1;

-нежитлове приміщення загальною площею 50,2м.кв, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , РНОРМ - 1;

Таким чином, даний спір пов`язаний з реалізацією права власності на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи наведене, дана позовна заява не підсудна Франківському районному суду м. Львова, а тому підлягає передачі за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова, за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого виник спір.

Разом з тим, позов пред`явлений до відповідача ОСОБА_3 , який є громадянином Канади.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Оскільки між Україною та Канадою не укладено договору про правову допомогу у ивільних справах, то застосовуються вимоги ст. 497 ЦПК України щодо підсудності цивільних справ з іноземним елементом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведені положення, з метою недопущення порушення правил підсудності, що може слугувати підставою для скасування судового рішення, недопущення порушення процесуальних прав учасників на справедливий судовий розгляд уповноваженим судом, суд вважає, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договороу позики та договору іпотеки необхідно передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова.

Відповідно до ст.32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 260, 497 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договороу позики та договору іпотеки передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мигаль Г.П.