Справа № 308/8871/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

за участю представника позивача Гангура М.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Латуж» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Латуж» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Латуж» 199500 гривень на відшкодування витрат з ремонту автомобіля «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 та 25028 грн. судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2024 року о 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , в м. Ужгород, вул. Собранецька, 1586, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався праворуч під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортний засіб «Audi Q5» отримав чисельні механічні пошкодження, зокрема: пошкоджено ліву частину бампера, ліве крило та накладку арки, розбито ліву фару. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024 у справі №308/2644/24 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Страховиком відповідача, яка застрахувала цивільну відповідальність у даному випадку є ПрAT «Страхова компанія «Перша» згідно з договору/полісу страхування №217143548 (діє до 02.10.2024). Задля покриття витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q5» 08.02.2024 позивачем було направлено до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відповідну заяву про страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Автоцентр Ужгород», яке займалося відновлювальним ремонтом автомобіля. З метою часткового усунення ушкоджень, заподіяних вищевказаному транспортному засобу, було закуплено запчастини та проведено відновлювальний ремонт останнього, що підтверджується Актом виконаних робіт №Ав-КЛ-1139 від 24.04.2024 та Платіжною інструкцією №2341 від 28.03.2024 на суму 160000 гривень, видатковою накладною № від 24.04.2024 та платіжною інструкцією №206 від 29.04.2024 про оплату Позивачем запчастин та послуг у сумі 199500 гривень. Оплата страхового відшкодування була проведена в межах максимальної страхової суми визначеної страховим полісом на суму 160000 гривень. Гроші витрачені позивачем на закупівлю запасних частин для автомобіля, які прийшли в непридатність внаслідок ДТП, в сумі 199500 грн. залишилися невідшкодованими, оскільки ця сума виходила за межі максимальної суми страхового відшкодування. Оскільки страховик в даному випадку виконав своє зобов`язання та відшкодував оцінену шкоду у межах максимального розміру страхових сум, зазначених у страховому полісі, то подальше відшкодування завданої шкоди повинен здійснювати відповідач у сумі різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Заочним рішенням суду від 15.08.2025 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

18.11.2024 представник відповідача адвокат Ставичний П.І. подав заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення, яка ухвалою від 28.11.2025 була задоволена, заочне рішення скасоване.

11.12.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на акт огляду страховим комісаром пошкодженого автомобіля від 23.01.2024, однак в такому будь-які відомості про те, що даний акт складений страховим комісаром відсутні; даний акт складений та підписаний виключно ОСОБА_3 , яка була за кермом пошкодженого автомобіля в момент ДТП та яка, як вбачається із загальнодоступних джерел розміщених в Інтернеті («Опендатабот», https://opendatabot.Ua/c/01730673) має безпосереднє відношення до ТОВ «Латуж» як засновник та бенефіціарний власник, що викликає сумніви щодо правдивості та неупередженості відображення пошкоджень автомобіля; відповідача про проведення такого огляду, з метою забезпечення його участі у фіксації спричинених пошкоджень ніхто не повідомляв і участі в такому огляді він не брав. Окрім того представник відповідача у відзиві зазначає, що ідентифікаційний номер VIN містить розбіжність між дійсним і тим, що вказаний в акті огляду від 01.02.2024 та звіті №09-02-01/02/24, а характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ та зафіксовані в акті огляду не відповідають тим щодо яких відповідачем понесені витрати. Також зазначає, що акт огляду від 01.02.2024 на підставі якого зроблено оцінку проводився без участі відповідача, а звіт проведено на основі інформації отриманої від Замовника оцінки і власника ТЗ, тобто на основі інформації отриманої від зацікавленої особи. Представник відповідача серед іншого посилається на те, що видаткова накладна № на суму 199500,00 грн., на яку саме і посилається позивач як на підставу відшкодування витрат з ремонту автомобіля «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 містить в переліку чотири позиції найменування товару, однак в даній видатковій накладній відсутні будь-які відомості з приводу того, що даний товар придбавався позивачем саме для вказаного автомобіля і були використані саме для цього транспортного засобу. На думку сторони відповідача з матеріалів справи також не зрозуміло чи потрапляв даний автомобіль раніше у ДТП і чи не були дані пошкодження в результаті такого ДТП врахованими у перелік пошкоджень (в калькуляцію ремонту), спричинених відповідачем 15.01.2024.

18.12.2024 представником відповідача заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, яке ухвалою від 20.12.2024 задоволено.

21.03.2025 Закарпатським НДЕКЦ МВС України надано висновок №СЕ-19/107-25/1597-АВ.

16.04.2025 представник відповідача надав до суду додаткові пояснення з урахуванням проведеної експертизи, в яких зазначив, що із висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить 237813 грн., а страхова компанія оплатила останньому 160000,00 грн., тобто різниця, що підлягає стягненню з відповідача становить 77813,00 грн.

25.04.2025 представник відповідача подав заперечення.

25.04.2025 представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких просить надати критичну оцінку висновку експерта, оскільки експертне дослідження проведено за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів в редакції наказу від 24.07.2009, хоча до такої вносилися зміни, зокрема в 2024 році.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив врахувати надані заперечення.

Вислухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши позицію сторін, суд приходить до наступного висновку.

З постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024 у справі №308/2644/24 з`ясовано, що 15 січня 2024 року о 18 год. 50 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , в м. Ужгород, вул. Собранецька, 1586, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався праворуч. При ДТП т/з отримали механічні пошкодження.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з даних АСДС «Д-3» постанова набула законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Власником автомобіля «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 є ТОВ «Латуж, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяної ушкодженням т/з №09-02-01/02/24, складеного 09.02.2024 суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_4 ; ремонтною калькуляцією №21 від 09.02.2021 стверджується, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi Q5», номерний знак НОМЕР_1 , який потрібен для усунення ушкоджень, заподіяних т/з, становить 463608, 90 грн.

Видатковою накладною № від 24.04.2024 та платіжною інструкцією №206 від 29.04.2024 (платник ТОВ «Латуж», отримувач ТОВ «Автоцентр_Ужгород») підтверджується оплата позивачем запчастин та послуг у сумі 199500 гривень.

З відповіді ПрАТ «Страхова компанія «Перша» адвокату Гангуру М.І. за вих. №ЦВ24-0609 від 01.05.2024 оплата страхового відшкодування була проведена в межах максимальної страхової суми, визначеної страховим полісом згідно з копію страхового акту №ЦВ26111 від 15.02.2024, на суму 160000 гривень.

Вказане підтверджується Актом виконаних робіт №Ав-КЛ-1139 від 24.04.2024, платіжною інструкцією №2341 від 28.03.2024 на суму 160000 гривень (платник СК Перша ПРАТ, одержувач Автоцентр-Ужгород ТОВ).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05 червня 2018 року (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11 грудня 2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

21.03.2025 Закарпатським НДЕКЦ МВС України надано висновок №СЕ-19/107-25/1597-АВ, за яким: 1. Ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «Audi» моделі «Q5», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , станом цін на дату дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15 січня 2024 року, становить 1239434 грн; 2. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням пошкоджень, спричинених транспортному засобу у результаті ДТП, що мала місце 15 січня 2024 року, становить 399916, 24 грн.; 3. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП, становить 237813 грн.

Однак згідно з наданих позивачем доказів для відновлення автомобіля було реально витрчено 160000,00 +199500,00 гривень, що становить 359500,00 гривень.

Так, для визначення розміру заподіяної шкоди позивачем надано акт виконаних робіт №Ав-КЛ-1139 від 24.04.2024 ТОВ «Автоцентр Ужгород», на якій проводився ремонт автомобіля, згідно з якого загальна сума ремонту з ПДВ склала 160000 гривень та згідно з видаткової накладної № від 24.04.204 витрати на запасні частини становлять 199500,00 гривень. При цьому, суд проаналізувавши вказані документи переконався, що придбані згідно з акту запчастини, відповідно до акту виконаних робіт, були замінені при ремонті автомобіля. Перелік ремонтних робіт відповідає пошкодженням, отриманим автомобілем AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_5 в ДТП, що мала місце 15.01.2024. При цьому твердження представника відповідача про те, що характер і обсяг пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ та зафіксовані в акті огляду не відповідають тим щодо яких відповідачем понесені витрати, суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження нічим не підтверджені, та спростовуються дослідженими судом доказами, а саме актом огляду страхового комісара, звітом про оцінку, актом огляду колісного транспортного засобу від 01.02.2024 тощо, актом огляду виконаних робіт, видатковою накладною, які узгоджуються між собою та не суперечать іншим матеріалам справи.

Інші твердження представника відповідача про те, що ідентифікаційний номер VIN містить розбіжність між дійсним і тим, що вказаний в акті огляду, що оплата за наданою видатковою накладною не була здійснена, не заслуговують на увагу і не приймаються судом, оскільки суд вважає, що при оформленні документів були допущені помилки, які не впливають на належність і допустимість наданих доказів, розмір збитків підтверджено відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Перша» сплатив позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 160000,00 гривень. Відповідно невідшкодованою залишилась сума витрачена на запчастини у розмірі 199500,00 гривень.

Позивачем документально підтверджено розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля AUDI Q5 державний номерний знак НОМЕР_5 , частина із яких залишилась невідшкодованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що є усі підстави для стягнення з відповідача, як з особи, винної у скоєнні ДТП, різниці між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховою компанією відшкодуванням.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь ТОВ «Латуж» 199500,00 гривень, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди. При цьому твердження представника відповідача про те, що підлягає стягненню з відповідача різниця між вартістю матеріального збитку, визначеного висновком експерта №СЕ-19/107-25/1597-АВ від 21.03.2025, та виплаченим страховим відшкодуванням, а саме 273813,00 -160000,00 = 77813,00 гривень, суд не приймає до уваги, оскільки вважає, що позивачем доведено реальність витрат на проведення ремонту автомобіля пошкодженого в ДТП.

За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП різницю між розміром матеріального збитку та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить суму у 199500 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №274 від 21.05.2024.

Згідно з положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону Украї ни «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 20000 грн., які підтверджуються: договором про надання правничої допомоги від 14.02.2024, укладеним між позивачем та адвокатом; актом прийому-передачі наданих послуг від 21.05.2024 на суму 20000 грн., платіжною інструкцією від 21.05.2024 про сплату позивачем адвокату 20000 грн.

При цьому 13.01.2025 представник позивача подав до суду докази понесення позивачем додаткових витрат на оплату послуг адвоката у сумі 10000 грн., зокрема акт приймання-передачі виконаних робіт від 25.12.2024 на суму 10000 грн., розрахункову квитанцію серії БВАЙ №014941 від 09.01.2025, платіжну інструкцію від 09.01.2025 №13 про сплату позивачем адвокату 10000 грн.

Враховуючи наведене, принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, категорії справи, її складності, ціни позову та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору та витрати за надану правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.

При цьому суд відмовляє у стягненні 2000 грн. на оплату послуг ФОП Донської О.С., яка склала звіт про оцінку автомобіля, оскільки такі віднесені адвокатом до судових витрат, однак ним не підтверджено, що такі здійснені для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 280 - 282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Латуж» (місцезнаходження за адресою м. Мукачево, вул. Ужгородська, 194а, ) суму у 199500 (сто дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування витрат з ремонту автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Латуж» (місцезнаходження за адресою м. Мукачево, вул. Ужгородська, 194а, ) суму сплаченого позивачем судового збору у 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов