Справа № 128/3097/23
21 травня 2025 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді - Бондаренко О.І.
за участю секретаря судових засідань - Гавліцької А.Р.
без участі сторін, -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , Вінницької районної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення та недійсним свідоцтва,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , Вінницької районної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення та недійсним свідоцтва.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 18.02.1961 між його батьками, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області шлюбі, номер актового запису 7. 06.09.1983 року Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області шлюб між ними було розірвано, номер актового запису 159. Вказує, що згідно довідок Агрономічної сільської ради № 61 і 674 від 01.04. і 07.05.2021 років та копій з погосподарських книг щодо будинковолодіння АДРЕСА_1 за період з 1983 - 1985 року, 1986 - 1990 роки та 1991 по 1996 роки, батько та мати з 1967 року були зареєстровані у цьому будинку, із зазначенням батька головою сім`ї. У відповідності до погосподарської книги № 2 за 1986-1990 роки, будинковолодіння АДРЕСА_2 відноситься до суспільної групи господарств: робітники. Пояснює, що Вінницьким апеляційним судом у справі № 128/3494/21 у постанові від 03.05.2023 року встановлено, що згідно копії витягу з погосподарської книги на ім`я голови сім`ї ОСОБА_4 за 1983-1985 р.р., головою двору зазначено ОСОБА_4 , членами двору - дружину ОСОБА_5 та синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , двір відноситься до робочих дворів та є відмітки про вибуття ОСОБА_4 в 1984 році в Сутиски та ОСОБА_3 з 02.01.1984 в Сутиски Тиврівського району. Позивач пояснює, що батьки були працівниками Вінницької державної сільськогосподарської станції. Наказом № 83 Вінницької гос. с/х дослідної станції від 7 травня 1963 року батьку позивача виділено земельну ділянку під город площею 0,15 га. В подальшому рішенням № 83 виконкому Вінницької районної Ради депутатів трудящих від 14 березня 1972 року батьку, робітнику с. Агрономічне, погоджено виділення і затвердження з земель Вінницької державної с/г дослідницької станції, садиба розміром 0,15 га., будівництво закінчити в 1974 році. На виконання цього рішення 22 березня 1972 року архітектором Вінницького району затверджено план забудови садиби. Під час розгляду цивільної справи № 128/3494/21, судами першої та апеляційної інстанцій було установлено, що за даним будинковолодінням рахується дві інвентарні справи. Так, на виконання ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2022 року КП «ВООБТІ» направило на адресу суду інвентаризаційні/реєстраційні справи № 1798 на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , яка була заведена на замовлення відповідача ОСОБА_3 від 01.10.2013 року та № (08) 345 на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заведена в липні 1988 року. Вказує, що в 2013 році КП «ВООБТІ» було виготовлено технічний паспорт на будинковолодіння з якого слідує, що зокрема будинок (літ. А), прибудова (літ. а), господарська будівля (літ. Б), убиральня (літ. Б,Г) тощо, були побудовані в 1972 році. Обставини щодо належності будинку батькам позивача на праві спільної сумісної власності подружжя додатково встановлені постановою Вінницького апеляційного суду від 17.05.2023 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача - ОСОБА_5 . Згідно довідок Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 17-запит від 24.01.2022 і № 69-запит 08.05.2023 років, на момент її смерті, разом з нею за адресою буд. АДРЕСА_3 були зареєстровані відповідач ОСОБА_3 , 1962 р.н. та ОСОБА_1 , 1972 р.н. Після її смерті відповідно ст. 525 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963 року чинної на той час) відкрилась спадщина, однак спадкова справа на той час не заводилась. Натомість спадкова справа 21/2021 була заведена 11.11.2021 року Приватним нотаріусом ВРНО Надольською Т.П. на звернення відповідача ОСОБА_3 . Згідно довідки ПН ВРНО Надольської Т.П. вих. № 16/02-14 від 22.02.2022 року, спадкоємцями ОСОБА_5 (за законом) є - ОСОБА_1 , 1972 р.н. та ОСОБА_3 , 1962 р.н., тому позивач, будучи спадкоємцем першої черги, згідно ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963 року чинної на той час) успадкував частину спадкового майна, яке належало його матері. Враховуючи те, що він спадщину прийняв, вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном померлої матері, тому до правовідносин по спадкуванню її майна підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18 липня 1963 року із послідуючими змінами до нього, тобто норми, що діяли на час відкриття спадщини. Оскільки позивач, в розумінні ст. 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963 року чинної на той час) вказану спадщину прийняв, вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном, то він є власником спадщини (спадкового майна) з часу її відкриття (ст. 525 цього Кодексу), що узгоджується з постановою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №609/1231/19.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_4 . Згідно довідки Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області № 69-запит 08.05.2023 років, на момент його смерті, разом з ним за адресою буд. АДРЕСА_3 були зареєстровані ОСОБА_1 , 1972 р.н., відповідач ОСОБА_3 , 1962 р.н., його дружина ОСОБА_11 , 1966 р.н., її дитина від іншого шлюбу ОСОБА_12 , 1994 р.н. та їх спільна дитина ОСОБА_13 , 2000 р.н. Після смерті батька, оскільки він за життя заповіту не складав, згідно ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями в рівних частках за законом, крім позивача, є його сини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач вказує, що його брат ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовився на його користь від прийняття належної йому частки у спадщині за законом, подавши до нотаріуса відповідну заяву 05.12.2018 року за № 152. Відтак, позивач звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька (спадкова справа № 40/2018; довідка нотаріуса № 48 /02-14 від 13.07.2020 року) став власником спадкового майна, яке йому належало в т.ч. підтвердженого документами про право власності отриманими в установленому законодавством порядку. Вказує, що в порядку спадкування, він успадкував земельну ділянку S 0,0570 га., що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2020 року, виданого ПН ВРНО Надольською Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 880, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60999851 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 217118996.
В подальшому позивач зазначає, що під час оформлення спадщини за батьком, йому стало відомо, що реєстрація права власності на спірний будинок з господарськими будівлями спорудами, за ОСОБА_4 не проводилась, а право власності на цей дім зареєстровано за іншою фізичною особою. В зв`язку з цим він не може оформити в порядку спадкування право власності на будинок.
В результаті звернення адвоката до КП «ВОБТІ» 17.07.2020 року, було отримано ряд документів, зокрема свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок від 25.07.1988 року про реєстрацію права власності на будинок номер АДРЕСА_4 за матір`ю ОСОБА_5 та свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року про реєстрацію права власності на цей самий будинок, за номером АДРЕСА_3 за братом ОСОБА_2 .
Крім того, до відповіді КП «ВОБТІ» від 17.07.2020 року додано рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року, в якому вказано, що при складанні списків для оформлення технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду в АДРЕСА_3 , виконкомом сільської Ради народних депутатів була допущена помилка і замість його матері ОСОБА_5 , в списки вирішено внести відповідача - ОСОБА_2 . Таку ж засвідчену копію рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року з інформацією про відсутність інших відомостей щодо отримання свідоцтва про право власності на будинок за адресою АДРЕСА_3 , позивач отримав з архівного відділу Вінницької РДА. Крім того, в Державному архіві Вінницької області, він отримав засвідчену архівну копію вказаного вище свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок від 25.07.1988 року та свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року, які видані на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року.
Позивач пояснює, що враховуючи вище перелічені нормативно - правові документи, якими на той час було врегульовано набуття права власності на житловий будинок, рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року в частині, що стосується будинковолодіння номер АДРЕСА_2 має бути визнано незаконним в судовому порядку. З частковим скасуванням рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року, повинно втратити силу і Свідоцтво НОМЕР_5 на право особистої власності на жилий будинок № 4 від 25.07.1988 року, видане Агрономічною сільською радою на ім`я його матері, оскільки воно є похідним від рішення і відповідно - реалізаційним, бо в такий спосіб була формалізована воля компетентного органу.
Викладені обставини, стали підставою для звернення до суду із позовом про відновлення порушених прав.
Представник позивача ОСОБА_1 в особі адвоката Гребенюка В.О. надав суду заяву про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень немає. В разі неявки відповідача ОСОБА_2 не заперечує проти проведення слухання справи у відсутність відповідача, з постановленням заочного рішення. Судові витрати просить не стягувати та залишити їх за позивачем.
Відповідач ОСОБА_2 є належним чином повідомленим судом про дату, час і місце судового засідання, однак у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Також відповідач повідомлявся через оголошення на веб-порталі судової влади України, Єдиний державний реєстр судових рішень: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Відповідно до наданих позивачем відомостей про його зареєстроване місце проживання, відповідач проживає на території російської федерації.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
24 лютого 2022 року о 12 год. 12 хв. Міністерство закордонних справ України опублікувало офіційну заяву щодо розриву дипломатичних відносин з Російською Федерацією, зазначивши, що Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з Російською Федерацією, у зв`язку з чим МЗС України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права.
Наведене унеможливлює надсилання відповідачу процесуальних документів, здійснення судових викликів та повідомлень через дипломатичні канали у відповідності до норм міжнародного права.
Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_2 до суду не надходив.
Відповідач Агрономічна сільська рада надала суду відзив, за яким в задоволенні позову просить відмовити. До судового засідання представника не направили, про дату час та місце судового розгляду повідомлені судом належним чином.
Відповідач Вінницька районна рада до судового засідання представника не направила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена судом належним чином, у встановленому законом порядку.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 надав суду заяву про повне визнання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Також зазначив, що подане ним клопотання від 24.03.2025 просить не брати до уваги.
Відповідно ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України судом розглянуто справу в заочному порядку.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 18.02.1961 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області шлюбі, номер актового запису 7.
Згідно довідок Агрономічної сільської ради № 61 і 674 від 01.04. і 07.05.2021 років та копій з погосподарських книг щодо будинковолодіння АДРЕСА_1 за період з 1983 - 1985 року, 1986 - 1990 роки та 1991 по 1996 роки, батько та мати з 1967 року були зареєстровані у цьму будинку, із зазначеннням батька головою сім`ї.
У відповідності до погосподарської книги № 2 за 1986-1990 роки, будинковолодіння АДРЕСА_2 відноситься до суспільної групи господарств: робітники, що підверджено довідкою Агрономічної сільської ради № 61 від 01.04.2021 року та копіями з погосподарських книг у частині цього будинковолодіння з 1983 - 1985 року, 1986 - 1990 роки та 1991 по 1996 роки.
Вінницьким апеляційним судом у справі № 128/3494/21 у постанові від 03.05.2023 року встановлено, що згідно копії витягу з погосподарської книги на ім`я голови сім`ї ОСОБА_4 за 1983-1985 р.р., головою двору зазначено ОСОБА_4 , членами двору - дружину ОСОБА_5 та синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , двір відноситься до робочих дворів та є відмітки про вибуття ОСОБА_4 в 1984 році в Сутиски та ОСОБА_3 з 02.01.1984 в Сутиски Тиврівського району.
Батьки позивача були працівниками Вінницької державної сільськогосподарської станції, що підтверджується довідками ДП «НІТЦІКСГП НААНУ» № 03-16/26 і 27 від 29 березня 2021 року та ГУ ПФУ у Вінницькій області від 13.04.2021 року.
Наказом № 83 Вінницької гос. с/х дослідної станції від 7 травня 1963 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку під город площею 0,15 га.
Рішенням № 83 виконкому Вінницької районної Ради депутатів трудящих від 14 березня 1972 року ОСОБА_4 , робітнику с. Агрономічне, погоджено виділення і затвердження з земель Вінницької дежавної с/г дослідницької станції, садиба розміром 0,15 га., будівництво закінчити в 1974 році. На виконання цього рішення 22 березня 1972 року архітектором Вінницького району затверджено план забудови садиби.

Під час розгляду цивільної справи № 128/3494/21, судами першої та апеляційної інстанцій було установлено, що за даним будинковолодінням рахується дві інвентарні справи.

На виконання ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 01.07.2022 року КП «ВООБТІ» направило на адресу суду інвентаризаційні/реєстраційні справи № 1798 на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , яка була заведена на замовлення відповідача ОСОБА_3 від 01.10.2013 року та № (08) 345 на об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заведена в липні 1988 року.

В 2013 році КП «ВООБТІ» було виготовлено технічний паспорт на будинковолодіння з якого слідує, що зокрема будинок (літ. А), прибудова (літ. а), господарська будівля (літ. Б), убиральня (літ. Б,Г) тощо, були побудовані в 1972 році. Вказане підтверджується листом КП «ВООБТІ» № 1165/1/01-9/21 від 14.05.2021 року та доданими документами, зокрема оціночним актом, описом конструктивних елементів, поетажним планом (огляд 1989 року) та оцінчним актом про будинок, описом конструктивних елементів, технічним описом (огляд 2013 року) та постановою Вінницького апеляційного суду від 03.05.2023 року справа № 128/3494/21 (ст. 4 постанови).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 24.07.2019 року, яка на момент смерті проживала у вище вказаному будинкуволодіння, що підтверджено довідкою № 17-запит Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24.01.2022 року.

Згідно довідок Агрономічної сілької ради Вінницького району Вінницької області № 17-запит від 24.01.2022 і № 69-запит 08.05.2023 років, на момент її смерті, разом з нею за адресою буд. АДРЕСА_3 були зареєстровані - ОСОБА_3 , 1962 р.н. та ОСОБА_1 , 1972 р.н., що також підтверджено копіями з погосподарських книг у частині цього будинковолодіння з 1983 - 1985 року, 1986 - 1990 роки та 1991 по 1996 роки.

Спадкова справа 21/2021 була заведена 11.11.2021 року Приватним нотаріусом ВРНО Надольською Т.П. на звернення відповідача ОСОБА_3 (номер у Спадковому реєстрі 68634437). Згідно довідки ПН ВРНО Надольської Т.П. вих. № 16/02-14 від 22.02.2022 року, спадкоємцями ОСОБА_5 (за законом) є ОСОБА_1 , 1972 р.н. та ОСОБА_3 , 1962 р.н.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_4 , що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 19.06.2018 року. Згідно довідки Агрономічної сілької ради Вінницького району Вінницької області № 69-запит 08.05.2023 років, на момент його смерті, разом з ним за адресою буд. АДРЕСА_3 були зареєстровані ОСОБА_1 , 1972 р.н., ОСОБА_3 , 1962 р.н., його дружина ОСОБА_11 , 1966 р.н., її дитина від іншого шлюбу ОСОБА_12 , 1994 р.н. та їх спільна дитина ОСОБА_13 , 2000 р.н.

Після смерті ОСОБА_4 , оскільки він за життя заповіту не складав, згідно ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями в рівних частках за законом, крім позивача є його сини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 53103806, номер спадкової справи у нотаріуса № 40/2018 та довідкою нотаріуса № 48/02-14 від 13.07.2020 року.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовився на користь ОСОБА_1 від прийняття належної йому частки у спадщині за законом, подавши до нотаріуса відповідну заяву 05.12.2018 року за № 152, що підтверджується довідкою нотаріуса № 48/02-14 від 13.07.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 і 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

В порядку спадкування, ОСОБА_1 успадкував земельну ділянку площею 0,0570 га., що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2020 року, виданого ПН ВРНО Надольською Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 880, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60999851 та витягом з Державного реєстру речивих прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 217118996.

Під час оформлення спадщини за померлим батьком ОСОБА_4 , позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що реєстрація права власності на спірний будинок з господарськими будівлями спорудами, за ОСОБА_4 не проводилась, а право власності на цей дім зареєстровано за іншою фізичною особою. По цій причині, позивач не може оформити в порядку спадкування право власності на будинок, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.05.2021 року.

В результаті звернення адвоката до КП «ВОБТІ» 17.07.2020 року, було отримано ряд документів, зокрема свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на жилий будинок від 25.07.1988 року про реєстрацію права власності на будинок номер АДРЕСА_4 за моєю мамою ОСОБА_5 та свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року про реєстрацію права власності на цей самий будинок, за номером АДРЕСА_3 за братом ОСОБА_2 .

Відомості про зміну номерації будинковолодіння з № 4 на № 3 в Агрономічній сільській раді отримати не вдалось, що підтверджено довідками Агрономічної сільської ради № 61 та 674 від 01.04. і 07.05.2021 років та адвокатським запитом № 278 від 24 лютого 2021 року.Однак, таку інформацію було отримано від КП «ВОБТІ», зокрема з матеріалів інвентаризаційної справи № 345 (лист БТІ від 17.07.2020 року).

До відповіді КП «ВОБТІ» від 17.07.2020 року додано рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року, в якому вказано, що при складанні списків для оформлення технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду в АДРЕСА_3 , виконкомом сільської Ради народних депутатів була допущена помилка і замість матері ОСОБА_5 , в списки вирішено внести відповідача ОСОБА_2 .

Аналогічну засвідчену копію рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року з інформацією про відсутність інших відомостей щодо отримання свідоцтва про право власності на будинок за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 отримав з архівного відділу Вінницької РДА, що підтверджено довідками Архівного відділу Вінницької РДА від 29.10.2019 № 01-29/309 та 24.03.2021 року № 01-23/154.

В Державному архіві Вінницької області, ОСОБА_1 отримав засвідчену архівну копію вказаного вище свідоцтва НОМЕР_5 на право особистої власності на жилий будинок від 25.07.1988 року та свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року, які видані на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року (довідка від 03.09.2020 № 07-327/8). Також з цієї довідки слідує, що інших документів у вищезгаданому рішенні на оформлення права власності на домоволодіння по с. Агрономічне Вінницького району немає.

Відносини спадкування між сторонами виникли 07.11.1986 року та вимоги стосуються нерухомого майна, збудованого 1972 року, що визнано сторонами та доведено матеріалами справи.

Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності.

Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1972 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Питання видачі правовстановлюючих документів на нерухоме майно врегульовувалось також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року. Необхідність реєстрації і технічної інвентаризації належного, в тому числі, громадянам житлового фонду була передбачена також Постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР».

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Та підтвердженням належності житлового будинку певній особі є, в тому числі, запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Відповідно до положень ст. ст. 100, 101 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу також не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією чи отриманням правовстановлюючого документу.

Так, згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Тобто одним із документів, що підтверджує набуття права власності на житловий будинок, що був закінчений будівництвом до 05.08.1992, є виписка з погосподарської книги.

Та відповідно до копії виписки з погосподарської книги щодо спірного житлового будинку за 1983 - 1986 роки, його головою зазначено ОСОБА_4 (батька позивача) та категорія домогосподарства - робітнича. Даний житловий будинок завершений будівництвом в 1972 році в шлюбі подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що сторонами не заперечується та доведено матеріалами справи (згідно записів про будівництво в межах інвентаризаційних справ), відповідно належав подружжю на праві спільної сумісної власності, та після розірвання шлюбу між ними 06.09.1983 його правовий режим ними змінювався.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час перебування батьків сторін в шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто на час відкриття спадщини після смерті колишнього з подружжя ОСОБА_5 її колишній чоловік ОСОБА_4 мав право на відповідну частку в спільному майні подружжя, а саме спірного житлового будинку, згідно Глави IV Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Верховний Суд зазначає, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

У відповідності із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 2 ст. 21 ЦК України).

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 18.11.2015 року № 6-350цс15, зазначив, що порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Частинами 1 і 2 ст. 9 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963 року чинної на той час) передбачено, що здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визначається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Зміст правоздатності громадян визначений в ст. 10 цього Кодексу, зокрема громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування тощо.

Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 року №533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом Української РСР від 25.12.1974 року №3377-VІІІ «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року №112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 12.05.1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

Жодним із вказаних актів не передбачено можливості набуття (виникнення) права власності особою після її смерті.

Враховуючи вказане та положення нормативно - правових документів, якими на той час було врегульовано набуття права власності на житловий будинок, рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року в частині, що стосується будинковолодіння номер АДРЕСА_2 є таким, що підлягає до визнання незаконним.

Зі змісту положень ст.ст. ст. 22 і 28 КпШС України (в редакції від 20.06.1969 року чинній на той час) слідує, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і вразі поділу, їх частки визнаються рівними.

В розумінні ст.ст. 529, 548 і 549 ЦК Української РСР (в редакції 18.07.1963 року чинної на той час) ОСОБА_1 в рівний частці з іншим спадкоємцям прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , а також згідно ст.ст. 1261, 1218, ч. 5 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 , до складу спадщини ввійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відтак, суд вважає, що позивач, як спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а внесення в оскаржуване рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року замість матері ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_2 порушує його право як спадкоємця, тому дане рішення є незаконним.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 100, 101, 525, 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР 1963 року, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, ст.ст. 12, 13, 76, 133, 141, 211, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задоволити.

Визнати незаконними і скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів № 167 від 23.05.1987 року в частині, що стосується будинковолодіння номер АДРЕСА_2 та визнати недійсними свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 25.07.1988 року, видане Виконкомом Агрономічної сільської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 .

Визнати незаконними і скасувати рішення № 5 Агрономічної сільської Ради народних депутатів від 29.01.1990 року та визнати недійсними свідоцтво про право власності на домоволодіння № НОМЕР_2 від 14.03.1990 року видане виконкомом Агрономічної сільської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Відомості про учасників провадження:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач - Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області, адреса: с. Агрономічне, вул. Мічуріна, 12, Вінницького району Вінницької області;

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач - Вінницька районна рада, адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе,17, Вінницької області;

Третя особа - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Повний текст судового рішення виготовлено 26.05.2025.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО