Провадження №: 2/336/820/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
15 травня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим будинком шляхом виселення,
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просить суд: усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з такого будинку ОСОБА_2 .
В позові вказала, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі частки.
У зв`язку з виникненням стосунків у позивачки з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній почав проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте, у подальшому, відносини позивачки та відповідача погіршилися, почали виникати постійні сварки, непорозуміння, тощо, у зв`язку з чим наведені вище стосунки сторін фактично були припинені.
Разом з тим, відповідач, не маючи згоди позивачки, станом до теперішнього часу продовжує проживати у наведеному вище будинку, користуватися ним, займати його житлову площу, зберігати там свої речі, тощо, хоча жодних правових підстав для цього не має, оскільки будь-яких сімейних відносин між сторонами не існує, членом її родини він не являється.
При цьому, відповідач жодного утримання будинку в якому проживає також не несе, не сплачує комунальні платежі, та інші витрати.
На будь-які усні прохання позивачки виселитися, відповідач також не реагуєте, спілкування з даного приводу уникає.
Згідно Акту про фактичне місце проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань від 11.11.2024 р. слідує, що ОСОБА_2 станом на вказану дату дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідачу вимога про звільнення житлового будинку (виселення) від 13.11.2024 року, в якій позивачка просила ОСОБА_2 звільнити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від його речей та виселитися з нього у найкоротший термін.
Проте, відповідач, до вказаного часу жодних дій щодо свого виселення з вказаного вище будинку не вчинив та продовжує безпідставно проживати в ньому.
Зауважують, що таке продовження проживання відповідача у спірному будинку спричиняє перешкоди Позивачці як співвласнику такого будинку належними чином користуватися ним, оскільки ОСОБА_2 займає житлову площу в ньому, зберігає там свої речі, тощо. Інші співвласники такого будинку також зазнають у зв`язку з цим перешкод у користуванні їх власністю.
При цьому, такі співвласники жодної згоди на проживання Відповідача у належному їм будинку не надавали.
ОСОБА_2 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та має змогу проживати в ньому, проте з невідомих причин продовжує проживати саме у належному Позивачці будинку та чинити цим їй перешкоди як власнику у користуванні таким будинком, та ущімлювати її житлові права, та провокувати на сутички та конфлікти.
Ухвалою суду від 29.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.02.2025 року.
Ухвалою суду від 11.02.2025 року було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 01.04.2025 року
01.04.2025 та 28.04.2025 року судові засідання були відкладені у зв`язку із перебуванням судді у нарадчих кімнатах у кримінальних провадженнях.
У судове засідання 15.05.2025 року сторона позивача не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач у судове засідання 15.05.2025 року до суду не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у передбаченому законом порядку.
Суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі частки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.04.2015 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2015 р.
Відповідно до акту підтвердження фактичного проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань вбачається, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем ОСОБА_1 направлялася відповідачу вимога про звільнення житлового будинку (виселення) від 13.11.2024 року, в якій ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 звільнити житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від його речей та виселитися з нього у найкоротший термін.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено відповіддю від 25.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Отже суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що відповідач не є власником майна, членом сім`ї власника, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство, то і використовувати таке майно для проживання не має права.
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 13 жовтня 2020 року по справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20, зробила наступний висновок: «…Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. …право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При цьому необхідно звернути увагу, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь нормЦК України…».
Таким чином, суд дійшов висновку, що проживання відповідача в житловому будинку, яка є співвласником будинку, перешкоджає останній у користуванні та розпорядженні її майном, в зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПКУкраїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим будинком шляхом виселення задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з такого будинку ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,80 гривень.
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються такі відомості:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.С. Боєв