РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Павленка С.І., представника третьої особи Запорізької обласної ради Лавриненко Л.В., розглянувши в залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, треті особи Запорізька обласна рада, Запорізька обласна військова адміністрація про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії-,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, комунального підприємства «Готель Україна», третя особа Запорізька обласна рада, про про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії

В обґрунтування вимог зазначала, що займала посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради від 03.09.2018, що підтверджується Наказом № 44-к про прийняття на роботу від 31.08.2018 року. На час подання Позовної заяви була звільнена з посади за власним бажанням. Про це був складений наказ від 29.04.2024№ 2/к. В період з лютого 2020 року по квітень 2024 року роботодавець (відповідач 1) не виплачував заробітну плату. Згідно зі штатним розписом КП «Готель Україна » затвердженого директором від 27.12.2019 з 01 січня 2020 року посадовий оклад головного бухгалтера 15016 грн ,28 коп.

Відповідно до Рішення «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна»» Запорізької обласної ради, як власника підприємства, від 15.02.2022 правонаступником КП «Готель Україна» стає КП «Універс».Наразі КП «Готель Україна » знаходиться в процесі припинення, а його ліквідація шляхом приєднання до КП «Універс» триває.Від початку роботи на підприємстві до звільнення вона виконувала свої обов`язки визначені посадовою інструкцією. Наказом від 01.04.2020 року № 12 ОС на підприємстві КП «Готель Україна» ЗОР був оголошений простій. Відповідно пункту 3 Наказу 12 ОС на позивача, як на головного бухгалтера простій не розповсюджується. Відповідно до наказу 13 ОС від 01.04.2020 року позивачу забезпечили можливість для виконання її обов`язків за допомогою віддаленого доступу до комп`ютера. Однак 01.06.2020 КП «Готель Україна» ЗОР було від`єднано від електромережі, і постачання електроенергії припинили, через заборгованість перед постачальником, що підтверджується листами від Готелю до його керівного органу. Так підприємство зверталась до свого Керівного органу з листами про допомогу, однак дій не послідкувало, хоча Запорізька обласна рада була проінформована про стан КП «Готель Україна» ЗОР Декілька разів особисто зверталась до директора, засновника з пропозицією надати позивачу можливість працювати в іншому закладі/забрати комп`ютер до-дому, але жодних активних дій з боку керівництва не було. Так останні звіти до Податкової служби України було подано в квітні 2020 року. Також іноді позивача викликали до готелю, або до Запорізької обласної ради. Останній виклик був у 2021 році для співпраці з Тимчасовою комісією з дослідження стану господарської діяльності КП «Готель Україна» ЗОР. До голови комісії позивач зверталась для визначення її робочого місця, і вирішення питання щодо подачі звітності, однак знову жодних активних дій не вчинено. Починаючі з середини 2022 року і по 29.04.2024 позивач продовжувала виконувати ті обов`язки які реально було виконати. За цей період звільнювались працівники «Готелю», звертались до неї з вимогою надати довідки, або розрахувати заборгованість з заробітної плати, невитрачені відпустки, лікарняні. І про це на вимогу осіб позивач надавала розрахунки. Так за цей час було надано розрахунки:14.12.2020 - ОСОБА_3 ;19.03.2020- ОСОБА_4 ;02.12.2020- ОСОБА_5 ;16.06.2020 - ОСОБА_6 ;06.10.2020 - ОСОБА_7 ;21.01.2021 - ОСОБА_8 ;04.06.2021 - ОСОБА_9 ;21.01.2021 - ОСОБА_10 ; 17.03.2021- ОСОБА_11 ; 09.08.2021- ОСОБА_12 ; 15.12.2022 - ОСОБА_13 ; 15.08.2023 - ОСОБА_14 ; 15.08.2023- ОСОБА_15 15.08.2023- ОСОБА_16 ; 15.08.2023 - ОСОБА_17 ;15.08.2023 - ОСОБА_18 .12.2023 - ОСОБА_19 23.03.2024 ОСОБА_20 .04.2024 - ОСОБА_21 .04.2024 - ОСОБА_22 Постійно співпрацювала з Заступником директора «Готелю» - Чикаловою Вікторією з питань заборгованості готелю та термінів її погашення а саме з: КП «Водоканал», ПАТ «Запоріжжяобленерго», ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ТОВ Урожай, ТОВ «Салтовский мясокомбинат»,ТОВ «Вельтум Запоріжжя» ,ДП Фарлеп - Запоріжжя, ФОП Рачик»»Від голови ліквідаційної комісії за цей час розпоряджень не надходило. Доступу до ЕЦП КП «Готель Україна» ЗОР в позивача не перебувало, все виконувала на домашньому комп`ютері. Про Наказ про простій, який би стосувався позивачу невідомо, тому вона дійсно до звільнення виконувала свої посадові обов`язки наскільки це можливо. Звільнитися з посади вирішала, як останній працівник з яким був контакт виявив бажання звільнитися, і попросив розрахувати його заборгованість. В матеріалах справи наявний наказ про звільнення ОСОБА_1 , в якій чітко прописана 38 стаття КЗпП України як підстава для звільнення. Кодекс Законів про працю України встановлює законні підстави для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, і однією із таких підстав є прогул ч.1 п.4 ст. 40 КЗпП України.Також прогул є порушенням трудової дисципліни за яке також передбачене стягнення викладене у статті 147 КЗпП України у вигляді догани/звільнення. Представником був поданий запит до КП «Універс» щодо розрахунку заборгованості по заробітної платі. У відповіді КП «Універс» зазначено, що у зв`язку з не переданням до КП «Універс» ЗОР первинної документації, у тому числі бухгалтерської, з обліку кадрів КП «Універс» ЗОР не має можливості надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 , оскільки не володіє необхідною для цього інформацією .

Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді 31 травня 2021 року справи № 242/3051/18про стягнення заборгованості по заробітній платі. Відсутність можливості щодо подання довідки про заборгованість по заробітній платі, неподання Відповідачем до органу Пенсійного фонду відомостей про нараховану заробітну плату з квітня 2020 року, не може тлумачитися на шкоду працівнику та бути підставою обмеження права на отримання заробітної плати, яка є джерелом її існування. Як було зазначено вище довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах відповідачі на запити не надали, просила суд взяти до уваги індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України від 08.04.2024, а також розрахунок невиплачених коштів, складений позивачем.

Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі за місяць лютий 2020 року по 29.04.2024 квітня з урахуванням індексації складає на загальну суму 765979,11 грн. Так як роботодавець 4 роки не нараховував та не сплачував заробітну плату на регулярній основі, порушуючи конституційне право позивачки, то ці внески не були нараховані, і сплачені, що вбачається з довідки ПФУ яка наявна в матеріалах справи. У разі задоволення першої вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати, у того ж самого відповідача з`явиться обов`язок з нарахування та сплати єдиного соціального внеску. Але через особливості чинного ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавець має абсолютно законну змогу нарахувати суму заборгованості як місячний дохід, що призводить до законного, але несправедливого нарахування та сплати суму у розмірі лише 26400 грн внеску до Пенсійного Фонду України. Через наявну заборгованість відповідач дані внески не відраховував. Тому у розрахунок заборгованості розмір соціального внеску був обчислений як 22% від заробітної плати, та складає: Єдиний соціальний внесок 168515,4 грн.

Тому просить стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради заробітну плату, що була заборгована в період з лютого 2020 року по квітень 2024 року та становить 765979,11 грн. Стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради за затримку розрахунку в розмірі: 131571,04 грн. Стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі: 1315,71 грн. Зобов`язати відповідачів сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в Пенсійний фонд України в розмірі 168515,4 грн.

Крім того, позивач подав до суду клопотання про поновлення строку позовної давності в якому просив визнати тримісячний строк позовної давності для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні пропущеним з поважної причини. В обґрунтування клопотання вказала, що з моменту звільнення позивачки від 29.04.2024 минуло вісім повних місяців, тому вважає строк встановлений КЗпП України пропущеним з причин що не залежали від волі Позивача з огляду на наступне: Одразу після звільнення позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до КП «Універс» ЗОР з вимогою стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі. Ухвалою про відкриття провадження від 14.05.2024 ЄУН 335/5314/24 позов було прийнято до розгляду, і призначене перше судове засідання без виклику сторін на 18.06.2024. Рішенням від 18.06.2024 по справі ЄУН 335/5314/24 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Не погоджуючись з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відповідачем - КП «Універс» ЗОР була подана апеляційна скарга від 12.07.2024. Апеляційне провадження по справі відкрито 05.08.2024. І в результаті Рішенням Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 ЄУН 335/5314/24 (повний текст отриманий 28.11.2024): «Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року в цій справі скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою: У задоволені позову ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шевченко Тетяни Миколаївни до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, третя особа Запорізька обласна рада, про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовити.»»«Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що ОСОБА_1 не позбавлена права повторного звернення до суду з таким позовом, вказавши належне коло учасників справи.» Таким чином з моменту звільнення Позивач заінтересований в отриманні з роботодавця всіх йому належних сум, позовна давність пропущена через тривали судовий розгляд справи, тобто від обставини на яку позивачка не мала впливу.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

27.12.2024 року від КП «Універс» ЗОР надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив ухвалити рішення з урахуванням зазначених ним заперечень. Зазначив, що позивачка по справі не надає жодного документально підтвердження виконання нею своїх посадових обов`язків відповідно до її посадової інструкції. Щодо заборгованості із заробітної плати. Рішенням Запорізької обласної ради від 15.02.2022 № 10 вирішено припинити КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до КП «Універс» Запорізької обласної ради. Після прийняття рішення про припинення підприємства, починаючи з березня 2022 року та до сьогодні будь-які працівники комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради були відсутні на робочому місці без повідомлення причин невиходу на роботу. Щодо надання доступу до робочого місця, жодна особа протягом вказаного періоду до комісії з припинення не зверталась. Вказані обставини щомісячно фіксувались шляхом складання відповідних комісійних актів про відсутність на робочому місці робітників КП «Готель «Україна» ЗОР. ОСОБА_1 , займаючи де-юре посаду головного бухгалтера підприємства, не виконувала прямо покладених на неї посадових обов`язків та функцій. Зокрема з червня 2020 року не забезпечувала складання та ведення бухгалтерського та податкового обліку, не здійснювала звітування до контролюючих органів. На підтвердження чого надаємо інформацію з Електронного кабінету платника податків. Як наслідок на сьогодні до КП «Готель Україна» ЗОР застосовано санкції та визначено додаткові податкові зобов`язання. Під час процедури припинення КП «Готель «Україна» ОСОБА_1 не забезпечила складання передавального акту з інформацією про майно, права та обов`язки юридичної особи, які передаються новій юридичній особі правонаступнику, що на сьогодні фактично перешкоджає завершенню процедури припинення, зокрема не передала бухгалтерську документацію на що сама ж і посилається у позовній заяві, як на причину відсутності у відповідача можливості надати довідку про нараховану заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «По оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Однак, всупереч вказаному стосовно позивача відсутні документи кадрового та бухгалтерського обліку, позивач як працівник з березня 2022 р. до роботи не ставала, будь-яких трудових функцій за посадою, зокрема передбачених посадовою інструкцією, не виконувала, тому відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати і така вимога не підлягає задоволенню. По-третє, навіть припускаючи наявність підстав для нарахування заробітної плати позивачу, то слід враховувати, що з 03.04.2020 КП «Готель «Україна» ЗОР перебував в простої, у зв`язку з чим працівникам нараховувалось 2/3 заробітної плати щомісячно. Отже, розмір заробітної плати, який теоретично міг бути нарахований позивачу підлягав би обчисленню, в тому числі, виходячи із розрахунку 2/3 від встановленого розміру. Щодо вимог про стягнення суми індексації заробітної плати, то єдиною чинною процесуальною нормою, яка підлягає застосуванню у даних правовідносинах, є ч. 1 ст. 233 КЗпП України, яка встановлює тримісячний строк для звернення до суду за кожним періодичним платежем окремо. Заявлена сума індексації заробітної плати нарахована за період з лютого 2021 року по грудень 2022 року, а отже вимога щодо її стягнення подана з пропуском передбаченого законом строку. Стаття 233 КЗпПУкраїни встановлює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, тобто передбачає порядок (процедуру) реалізації права на захист порушених трудових прав, а тому є процесуальною нормою. Таким чином, з огляду на приписи ст. 3 ЦПК України, застосуванню підлягає норма, чинна на момент реалізації особою права звернення до суду за захистом порушеного права, тобто на момент пред`явлення позовної заяви.

07.01.2025 року від Запорізької обласної ради до суду надійшли пояснення на позовну заяву, згідно яких вважає позовну заяву безпідставною та такою, що ґрунтується на неналежних, не достовірних та недостатніх доказах. Вказує, що Запорізька обласна рада не є роботодавцем позивача в розумінні нормам КЗпП України та Закону України «Про оплату праці». Вимога про стягнення заборгованості із заробітної плати може бути звернута лише до роботодавця, з яким працівник вступив у трудові правовідносини. В позові зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з комунальним підприємством «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. ОСОБА_1 з 03.09.2018 обіймала посаду головного бухгалтера на цьому підприємстві, на підтвердження цього до позову додано відповідні докази. Доказів переведення ОСОБА_1 до штату працівників правонаступника - комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, до позову не додано. Також до позову додано наказ № 2/к комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради від 29.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », підписаний головою комісії з припинення комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради Сергієм Мазуренком. Звертається увага, що подано наказ не про звільнення позивачки з комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради. Отже, доказів того, що позивач перебувала у трудових відносинах з комунальним підприємством «Універс» Запорізької обласної ради до позову не додано. Вказане свідчить про те, що це підприємство не є її роботодавцем. Вимоги, зазначені в резолютивній частині позову безпідставно звернуті до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради.

27.01.2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в яких позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач в режимі відеоконференцзв`язку позовну заяву підтримала у повному обсязі і просить її задовольнити. Пояснила, що відносно неї не розповсюджувався простій, що підтверджено відповідними наказами. Вона протягом чотирьох років здійснювала дистанційну роботу, готувала довідки працівникам. З червня 2020 року не було можливості працювати на робочому місці, бо було вимкнено електропостачання. Копію наказу від 01.04.2020 року № 12 ОС вона отримала як головний бухгалтер, документацію при звільненні голові комісії з припинення не передавала, оскільки її у неї ніхто і не питав. Після припинення карантину на роботу не виходила, оскільки її ніхто не повідомив про необхідність виходу на роботу, їй не відомо також і про скасування наказу про простій. У квітні 2024 року вона написала заяву про звільнення за власним бажанням, отримала трудову книжку, хтось з кадрів їй її передав і звільнилася. Заборгованість по заробітній платі вона розрахувала самостійно і надала розрахунок до позову. Просить стягнути на її користь з відповідачів заробітну плату, що була заборгована в період з лютого 2020 року по квітень 2024 року та становить 765979,11 грн. середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі: 131571,04 грн., судовий збір в розмірі: 1315,71 грн. та зобов`язати відповідачів сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в Пенсійний фонд України в розмірі 168515,4 грн.

У судовому засіданні голова ліквідаційної комісії КП «Готель Україна» ЗОР Павленко С.І. проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. Зазначив, що з червня 2020 року господарська діяльність КП «Готель Україна`ЗОР не ведеться, відсутнє опалення, електропостачання, бухгалтерська звітність не подавалася, жодний із працівників готелю на роботу не виходив, дистанційну роботу не виконував, готель в простої і не працює фактично з початку карантину з 2020 року. ОСОБА_1 до штату працівників правонаступника - комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради не включена і не зверталася взагалі до ліквідаційної комісії, окрім із заявою про звільнення. Є дивним, що вона майже 4 роки перебувала без доходу і лише по завершенню цих років подає позов про стягнення заборгованості із заробітної плати за ці роки і в такому значному розмірі без довідки про нараховану зарплату, яку сама ж мала і нараховувати на посаді головного бухгалтера. При цьому надає суду оригінал наказу про оголошення простою, який мала б передати після звільнення, разом із іншою документацією, яка наразі рахується у відповідача як втрачена. Жодні кадрові документи до КП «Універс» ЗОР не передавалися, і досі КП «Універс`ЗОР дізнається про працюючих осіб в КП «Готель «Україна» ЗОР під час судових процесів і з судових рішень. З приводу не передання кадрових документів та іншої документації відкрито кримінальне провадження. Позивачем не передані бухгалтерські документи до КП «Універс`ЗОР після приєднання з 2022 року по теперішній час працівники не працювали, про що КП «Універс» ЗОР щоденно складаються Акти, що ніхто не прийшов на роботу, при цьому хто є працівником КП «Готель «Україна» КП «Універс» ЗОР невідомо і досі. Зазначив, що з 2022 року по 2024 рік жодна особа не вийшла на роботу, а тому розрахунок заборгованості за цей період позивача, є безпідставним, адже зарплата виплачується за відпрацьований час, відсутні також і відомості про роботу позивача до 2022 року.

У судовому засіданні представник третьої особи Запорізької обласної ради просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав, які зазначені у письмових поясненнях. Зазначив, що з 2020 року працівники не виходили на роботу, про жодні накази з приводу дистанційної роботи відомостей не мали. Також робота позивачем і не виконувалася, адже жодні звіти нею як бухгалтером не подавалися. Вважає позов недоведеним і просить у його задоволенні відмовити.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи подано не було.

Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, оглянувши матеріали цивільної справи № 335/5314/24, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Згідно із ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі встановив, що «Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.

За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.

Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків).

Суди, установивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості за спірний період, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати, дійшли правильних висновків щодо відмови у позові за недоведеністю». Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій стані 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Звертаючись до суду, позивач вказала про наявність у відповідача перед нею заборгованості із заробітної плати, яка нею не отримувалася протягом 4 років.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма №п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. У разі відсутності працівника на робочому місці у табелі обліку використаного робочого часу проставляється позначка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин.

Отже, враховуючи вимоги Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розкладу, розцінок та норм праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжних відомостей. Отже, згідно з наведеними вище положенням трудового законодавства, роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Табель обліку робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 справа №2040/7558/18.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 у справі №493/2031/17 дійшов також висновку, що належним підтвердженням кількості фактично відпрацьованих годин, є табель обліку використання робочого часу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вищенаведене зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18), в якій також йдеться про відсутність чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця у механізмі компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, звернула увагу, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Встановлено, що ОСОБА_1 займала посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради з 03.09.2018, що підтверджується Наказом № 44-к про прийняття на роботу від 31.08.2018 року (типова форма №П-1)

15.02.2022 Запорізькою обласною радою прийнято рішення № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради», пунктом 2 якого КП «Універс» Запорізької обласної ради визначено правонаступником всіх прав і обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради.

Розпорядженням голови Запорізької обласної ради від 23.02.2022 № 8-св «Про забезпечення виконання рішення обласної ради від 15.02.2022 № 10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради» була створена комісія з припинення обов`язків КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради та призначено голову комісії з припинення. З дня прийняття вказаного рішення відомостей про припинення власником до реєстру досі не внесено.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до актів про відсутність на робочому місці робітників КП «Готель Україна» ЗОР з березня 2022 року по січень 2024 року (т.1 а.с.200) комісією з припинення комунального підприємства «Готель Україна»№ Запорізької обласної ради від 23.02.2022 , яка створена розпорядженням голови обласної ради від 15.02.2022 №10 «Про припинення комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до КП «Універс» ЗОР складалися акти про те, що протягом вказаних в актах періодів будь-які працівники КП «Готель Україна» ЗОР були відсутні на робочому місці без повідомлення причин невиходу на роботу. Щодо надання доступу до робочого місця, жодна особа протягом вказаного періоду до комісії з припинення не зверталися. Вказані акти складені та підписані головою комісії з припинення Мазуренком С.І., та вдома членами комісії.

Встановлено, що у квітні 2024 року адвокат Шевченко Т. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до КП «Універс» ЗОР з заявою про надання довідки про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 як працівнику КП «Готель Україна» ЗОР.

У відповіді директора КП «Універс`ЗОР від 15.04.2024 року № 82 зазначено, що рішенням Запорізької обласної ради від 15.12.2022 року №10 вирішено припинити КП «Готель «Україна» Запорізької обласної ради шляхом приєднання до КП «Універс» Запорізької обласної ради та визначено останнє правонаступником майна та усіх прав і обов`язків КП «Готель «Україна». На теперішній час, у зв`язку із непереданням до КП «Універс» ЗОР колишнім керівництвом Готель «Україна» ЗОР первинної документації, у тому числі бухгалтерської, з обліку кадрів та іншої, КП «Універс» ЗОР не має можливості надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі відносно ОСОБА_1 , як працівнику КП Готель «Україна» ЗОР, оскільки не володіє необхідною інформацією. З метою оформлення припинення трудових відносин пропонується ОСОБА_1 прибути до КП «Універс`ЗОР разом із документами, які підтверджують наявність трудових відносин з КП «Готель Україна`ЗОР а також трудовою книжкою або надати такі документи в інший передбачений спосіб.

В матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за період з квітня 2020 року по 29.04.2024 року, як і відсутні належні докази посадового окладу позивача у вказаний період- штатні розписи, накази та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.

Згідно наказу КП «Готель Україна» № 2/к від 29.04.2024, ОСОБА_1 , головного бухгалтера, 29.04.2024 було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України та заяви від 29.04.2024. Видано належно оформлену трудову книжку.

Доказів звернення ОСОБА_1 до КП «Готель «Україна» ЗОР із вимогами про розрахунок при звільненні на виконання вищевказаних вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України суду надано не було.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, комунального підприємства «Готель Україна», третя особа Запорізька обласна рада, про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2024 року позов задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2024 року в цій справі скасовано. Прийнято у цій справі нову постанову, якою «У задоволені позову ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шевченко Тетяни Миколаївни до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, третя особа Запорізька обласна рада, про стягнення заборгованості із заробітної плати відмовлено». Згідно вказаної постанови зазначено, що спір виник з приводу стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати заробітної плати за період з лютого 2020 року до квітня 2024 року, коли вона працювала головним бухгалтером в КП «Готель «Україна» ЗОР, яке мало бути залучене до участі у справі в якості співвідповідача. Проте питання про склад осіб, які беруть участь у справі, належним чином судом першої інстанції вирішено не було, а суд апеляційної інстанції позбавлений такої процесуальної можливості, внаслідок чого у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом доповнивши коло суб`єктів за вимогами, залучивши відповідачами у цій справі КП«Готель «Україна» Запорізької обласної ради, КП «Універс» Запорізької обласної ради та доповнивши підстави позову щодо дистанційної роботи і просить стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради заробітну плату, що була заборгована в період з лютого 2020 року по квітень 2024 року та становить 765979,11 грн. Стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради за затримку розрахунку в розмірі: 131571,04 грн. Стягнути з відповідачів КП «Універс» Запорізької обласної ради КП «Готель Україна» Запорізької обласної ради на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі: 1315,71 грн. Зобов`язати відповідачів сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в Пенсійний фонд України в розмірі 168515,4 грн.

В обґрунтування наявності заборгованості по заробітній платі позивачем надано до суду довідка Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5) від 08.04.2024 року з якої не підтверджуються нарахування ОСОБА_1 КП «Готель Україна» заробітної плати з квітня 2020 року по теперішній час, з огляду на таке.

Щодо довідки ПФУ, то з неї вбачається, що цей документ містить в собі лише відомості стосовно ОСОБА_1 та комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради () в частині сум заробітку для нарахування пенсії, кількості днів трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби та інформацію про сплату страхових внесків за період з вересня 2018 по квітень 2020 року, тобто поза межами спірного періоду.

Форма ОК-5 є додатком 5 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 6 розділу V), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1.

Відповідно до частини першої стаття 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, з наведеного вище, слід дійти висновку, що реєстр застрахованих осіб має лише суто технічне призначення для акумулювання інформації про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір. Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18).

Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 підтверджують лише її страховий стаж за період з 2018 року до 2020 року та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за період з лютого 2020 року по квітень 2024 (межі заявлених вимог) та ті обставини, що заробітна плата у вказаний період не їй нараховувалася. Проте вказана довідка підтверджує, що звітність припинилася подаватися з лютого 2020 року, тобто у той період коли позивач, як вона зазначає фактично працювала.

Позивачем також долучено до матеріалів справи наказ №12 ОС від 01.04.2020 року згідно до змісту якого оголошено простій і зупинено на період з 01.04.2020 року до моменту закінчення карантинних заходів введених урядом і Запорізькою міською радою роботу КП «Готель Україна» ЗОР відповідно до ст.113 КЗпП. Працівники під час простою звільняються від обов`язку бути присутніми на робочих місцях з установленням оплати в розмірі 2/3 окладу. Простій не розповсюджується на адміністрацію у складі: директор Приладишев В.М., головний бухгалтер Іващенко Н.А. сторожі ОСОБА_5 ОСОБА_17 . Жидіка В.В. ОСОБА_23 чергового ОСОБА_18 . Вони продовжують надалі виконувати свої посадові обов`язки. Головному бухгалтеру надається можливість працювати дистанційно за погодженням свого графіку роботи з директором. Інспектору по кадрах ОСОБА_18 ознайомити усіх працівників під підпис. Підпис директора ОСОБА_24 . З наказом ознайомлені ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 Жидік В.В,. ОСОБА_25 ОСОБА_18 .

Згідно до наказу директора КП Готель «Україна» ЗОР №13 ОС від 01.04.2020 року наказано тимчасово на період дії карантину запровадити з 01.04.2020 дистанційну роботу на дому працівникам бухгалтерії головному бухгалтеру ОСОБА_1 . Упродовж робочого часу, визначеного ПВТР, працівники зобов`язані виконувати обов`язки передбачені трудовим договором, відповідати на дзвінки керівника, перевіряти електронну пошту та оперативно відповідати на листи. Системному програмісту ОСОБА_19 забезпечити технічні можливості дистанційної роботи за допомогою VPN технологій.

Позивачем також надано незасвідчену ксерокопію штатного розпису введеного в дію з 01.01.2020 року, згідно до якого з 01.01.2020 посадовий оклад головного бухгалтера 15016, 28 грн.

Згідно з копією листа директора КП «Готель «Україна» ЗОР від 18.11.2020 року адресованого директором на ім`я голови Запорізької обласної ради Самардака Г., повідомлено про необхідність надання фінансової допомоги у зв`язку із простоєм через карантин. Повідомлено про заборгованість перед працівниками з оплати заробітної плати та повідомлено про те, що навіть за відсутності гостей співробітникам нараховується 2/3 заробітної плати, але кошти для фінансування відсутні. Деякі працівники звільняються, звертаються до суду. Крім того, зазначено про відключення від електроенергії у зв`язку із боргами.

На лист від 18.11.2020 року на ім`я директора КП «Готель Україна» ЗОР перший заступник голови Є. Семенков повідомив про необхідність надання до виконавчого апарату обласної ради в термін до 30.11.2020 року звіт про результати фінансово-господарської діяльності за підсумками 9 місяців 2020 року та проєкт фінансового плану на 2021 рік.

Також надано копію листа голови КП «Готель «Україна» ЗОР від 20.11.2020 року адресованого директором на ім`я голови Запорізької обласної ради Самардака Г. згідно до якого, повідомлено про те, що через карантин з 18.04.2020 року діяльність КП «Готель «Україна» ЗОР тимчасово призупинено, внаслідок відсутності коштів, готель не може продовжувати оплату комунальних послуг, виплату заробітної плати. З 01.06.2020 року КП «Готель «Україна`ЗОР відключене від мережі електропостачання з 01.08.2020 від мережі водопостачання та водовідведення. У зв`язку із відсутністю технічної можливості КП не може вести бухгалтерський облік та надавати фінансову звітність, виконання фінансового плану за ІІІквартал 2020 року, проєкт фінансового плану на 2021 рік тощо.

Позивачем також долучено роздруківки не підписаних і незасвідчених довідок щодо заборгованості із заробітної плати працівників КП «Готель Україна» та розрахунок заборгованості.

Оцінюючи зібрані у справі докази суд доходить висновку про таке.

У даній справі відповідач, як і третя особа, заперечують виконання позивачем роботи, яка мала бути оплачена, в обґрунтування чого зазначали, що після прийняття рішення про припинення підприємства, починаючи з березня 2022 року та до сьогодні будь-які працівники комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради були відсутні на робочому місці без повідомлення причин невиходу на роботу. Щодо надання доступу до робочого місця, жодна особа протягом вказаного періоду до комісії з припинення не зверталась. ОСОБА_1 , займаючи де-юре посаду головного бухгалтера підприємства, не виконувала прямо покладених на неї посадових обов`язків та функцій. Зокрема з червня 2020 року не забезпечувала складання та ведення бухгалтерського та податкового обліку, не здійснювала звітування до контролюючих органів. Під час процедури припинення КП «Готель «Україна» ОСОБА_1 не передала бухгалтерську документацію на що сама ж і посилається у позовній заяві, як на причину відсутності у відповідача можливості надати довідку про нараховану заробітну плату.

Голова ліквідаційної комісії КП «Готель Україна» ЗОР не визнає виконання позивачем роботи дистанційно, повноцінного виконання позивачем посадових обов`язків з 2020 року, можливості виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, правомірності самостійного вибору відповідачем робочого місця.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, матеріалами справи встановлено і не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 займала посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Готель Україна» Запорізької обласної ради з 03.09.2018 по 29.04.2024 року.

Також 01.06.2020 КП «Готель Україна» ЗОР було від`єднано від електромережі, і постачання електроенергії припинено, через заборгованість перед постачальником, що підтверджується листами директора КП «Готель «Україна» ЗОР адресованих директором на ім`я голови Запорізької обласної ради Самардака Г. Вказаними листами долученими позивачем підтверджено відсутність технічної можливості КП вести бухгалтерський облік та надавати фінансову звітність, виконання фінансового плану за ІІІквартал 2020 року, проєкт фінансового плану на 2021 рік тощо.

Таким чином, матеріалами справи поясненнями усіх учасників справи підтверджено, що господарську діяльність КП «Готель Україна» ЗОР припинено з початком запровадження карантину в Україні.

Про вказані обставини зазначає як і позивач, так і відповідач, так і третя особа, а тому вказаний факт в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Самим позивачем у позовній заяві зазначається, що останні звіти до Податкової служби України було подано в квітні 2020 року. Відповідач зазначає, що позивач з червня 2020 року не забезпечувала складання та ведення бухгалтерського та податкового обліку, не здійснювала звітування до контролюючих органів. На підтвердження чого надано інформацію з Електронного кабінету платника податків, яка підтверджує не надходження звітності у спірний період. Як наслідок до КП «Готель Україна» ЗОР застосовано санкції та визначено додаткові податкові зобов`язання, що не заперечується і позивачем.

Тим більше сам позивач у позові та судовому засіданні зазначав, що доступу до ЕЦП КП «Готель Україна» ЗОР в позивача не перебувало, звітування до контролюючих органів не здійснювалося.

Також позивачем не заперечується і тих обставин, що під час звільнення її з посади нею не передано бухгалтерську документацію, на що сама ж і посилається у позовній заяві, як на причину відсутності у відповідача можливості надати довідку про нараховану заробітну плату. У судовому засіданні позивач зазначила, що не передавала документацію, оскільки її у неї ніхто не просив.

З огляду на таку поведінку позивача з приводу не передання бухгалтерської документації, стосовно позивача у відповідача КП «Універс`ЗОР відсутні документи бухгалтерського обліку КП «Готель Україна» ЗОР, що не спростовано і позивачем, і підтверджено листом від 15.04.2024 року, долученим до позовної заяви.

Відповідач посилається на ті обставини, що позивач як працівник з березня 2022 р. до роботи не ставала, будь-яких трудових функцій за посадою, зокрема передбачених посадовою інструкцією, не виконувала, тому відсутні підстави для нарахування та виплати заробітної плати і відсутні докази заборгованості із заробітної плати перед позивачем у КП "Готель Україна" ЗОР у період до березня 2022 року.

На противагу вказаним доводам відповідача позивач зазначила, що працювала увесь цей час чотири роки дистанційно, про що надала суду накази №12 ОС від 01.04.2020 року, №13 ОС від 01.04.2020 року якими наказано тимчасово на період дії карантину запровадити з 01.04.2020 дистанційну роботу на дому працівникам бухгалтерії, а саме головному бухгалтеру ОСОБА_1 а також пояснила, що після закінчення карантину її ніхто не повідомив про необхідність виходу на роботу, а тому вона працювала дистанційно і далі аж до звільнення.

Під час судового розгляду також надано оригінали вказаних наказів, що додатково підтверджує не передання позивачем після звільнення документації.

Суд враховує, що позивач, обіймаючи посаду головного бухгалтера протягом чотирьох років при запереченнях щодо її роботи та виконання функціональних обов`язків протягом такого значного періоду головою комісії з припинення КП «Готель «Україна» ЗОР, може довести обставини її виконання такими доказами: електронна переписка з керівником/представником роботодавця(як то емаіл, месенджери), в якій обговорювалися завдання, погоджувалися строки їх виконання, надавалися результати роботи і містять погодження фінансової звітності, відповіді на запит директора, інструкції щодо підготовки документів для податкових органів або банків; звіти про виконану роботу (наприклад щотижневі/щомісячні звіти, які надсилалися керівництву в електронному вигляді , фінансова або бухгалтерська звітність, підготовлена позивачем, це файли в форматі Ексель, Ворд, ПДФ тощо, що були створені та надіслані позивачем у межах виконання обов`язків головного бухгалтера; Підтвердження входу до бухгалтерських програм. Скріншоти або технічні логи з бухгалтерських програм наприклад 1С, М.Е.Дос, які підтверджують факт входу в систему з ІР- адреси позивача та здійснення бухгалтерських операцій; Документи створені позивачем у період дистанційної роботи (як то файли, листи, таблиці, інші результати роботи, які були виконанні позивачем особисто, що підтверджує його активну роботу в межах трудових обов`язків); Платіжні документи виплати зарплати (частково), премій чи компенсацій протягом чотирьох років, що свідчить про визнання факту роботи з боку роботодавця. Показання свідків, осіб які працювали з позивачем дистанційно, які можуть підтвердити факт його участі в робочих процесах і те, що позивач виконував свої обов`язки та підтримував зв`язок з колективом і керівництвом; Будь-які внутрішні накази, інструкції або розпорядження про дистанційну роботу; Звіти, подані до контролюючих органів. Податкові, фінансові або статистичні звіти, які були сформовані та подані під час дистанційної роботи; Банківська кореспонденція, як то листування з банками щодо поточних розрахунків, підписання платіжних доручень, погодження операцій тощо, виконане позивачем, а за умовами наказу №13ос від 01.04.2025 щодо обов`язку перевіряти електронну пошту та оперативно відповідати на листи, це може доводитися роздруківками відповідей наданих заявникам з електронної пошти і тт.п.

Разом із тим, жодного належного доказу на підтвердження факту виконання будь-яких трудових функцій за посадою головного бухгалтеру протягом 4 років, за період з лютого 2020 року по день звільнення позивачем надано не було і матеріалами справи не підтверджено, з клопотанням про витребування доказів, виклик свідків позивач до суду не звертався.

Так, до позовної заяви долучено роздруківки не підписаних і незасвідчених довідок щодо заборгованості із заробітної плати працівників КП «Готель Україна» ЗОР ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; ОСОБА_17 ; ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Разом із тим, вказані роздруківки не можуть бути визнані в розумінні ст. 95 ЦПК України письмовим доказом, і відповідно і належними, допустимими, достовірними доказами в цьому провадженні, оскільки ці роздруківки не підписані жодною особою. Тим більше суду не надано заяв працівників КП «Готель Україна» про видачу таких довідок і відсутні відомості про направлення або передання таких довідок електронною поштою або іншим видом зв`язку директору для їх підписання або працівникам, як то скрішот листування, поштової скріньки позивача із даними про доставку і т.п. Вони навіть не підписані самим позивачем як головним бухгалтером.

Ухвалою суду в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України у позивача витребувалися копії заяв працівників КП «Готель Україна» ЗОР про видачу їм довідки про доходи або довідок про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак згідно письмових пояснень позивача від 16.03.2025 такі заяви не складались. Під час простою на підприємстві ліквідаційна комісія не здійснювала співпрацю з працівниками, тому останні звертались безпосередньо до головного бухгалтера, однак форма звернення для отримання таких відомостей законодавчо не врегульована. Позивач зазначив, що заяви працівників не оформлювались, але довідки про заробітну плату були надані, проте доказів вказаним обставинам позивачем надано не було.

Окрім того, у позовній заяві позивач зазначав, що зверталася до керівництва КП «Готель Україна» з приводу надання можливості працювати у іншому закладі/забрати компьютер додому, постійно працювала з заступником директора «Готелю» - Чикаловою Вікторією з питань заборгованості готелю та термінів її погашення а саме з: КП «Водоканал», ПАТ «Запоріжжяобленерго», ТОВ «Запоріжжяелектропостачання», ТОВ Урожай, ТОВ «Салтовский мясокомбинат»,ТОВ «Вельтум Запоріжжя» ,ДП Фарлеп - Запоріжжя, ФОП Рачик», про що зазначено у змісті позовної заяви, проте жодного наказу наведеним обставинам позивачем до позовної заяви не надано і до матеріалів справи не долучено.

Ухвалою суду в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України у позивача витребувалися докази зазначеним у позовній обставинам і згідно пояснень позивача від 16.03.2025 року надані пояснення щодо листування з керівництвом КП «Готель Україна» ЗОР з приводу надання можливості працювати у іншому закладі/забрати комп`ютер додому, що вказане листування із керівництвом КП «Готель Україна» ЗОР не велось. Щодо документів стосовно співпраці позивача з заступником директора«Готелю» - Чикаловою Вікторією з питань заборгованості готелю та термінів її погашення, то такі документи відсутні, оскільки взаємодія здійснювалася у робочому порядку, переважно в усній формі. Обговорення питань заборгованості та термінів її погашення з контрагентами КП «Готель Україна» ЗОР відбувалося у процесі поточної роботи, без необхідності документального оформлення такої співпраці.

Щодо надання оригіналу штатного розпису КП «Готель Україна» ЗОР від 27.12.2019 р., то позивачем 16.03.2025 року зазначено, що оригінал із якого була знята копія для подачі до суду, був наданий до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя під час розгляду справи 335/5314/24. Так цей документ наразі знаходиться в матеріалах справи 335/5314/24, що були повернуті із Запорізького апеляційного суду від 02.12.2024 року. Під час огляду в судовому засіданні справи 335/5314/24 було встановлено, що у матеріалах цивільної справи 335/5314/24 також міститься незасвідчена ксерокопія штатного розпису, затвердженого 27.12.2019 року, належним чином засвідченої копії або оригіналу вказаного штатного розпису так суду надано і не було.

Окрім того, на ухвалу суду в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України КП «Універс» ЗОР КП «Універс`ЗОР надало копію рішення Запорізької обласної ради від 15.02.2022 року "Про припинення комунального підприємства"Готель Україна" Запорізької обласної ради шляхом приєднання до комунальногопідприємства "Універс" Запорізької обласної ради та копію розпорядження головиЗапорізької обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації щодо введення до складу комісії з припинення КП "Готель Україна"Запорізької обласної ради головою ОСОБА_26 та повідомило, що на теперішній час, у зв`язку з не переданням до КП УНІВЕРС Запорізької обласної ради колишнім керівництвом КП Готель Україна Запорізької обласної ради первинної документації, у тому числі бухгалтерської, з обліку кадрів та іншої, КП УНІВЕРС Запорізької обласної ради не має можливості надати копії витребуваних документів.

З огляду на не передання документації до голови ліквідаційної комісії колишнім керівництвом, лише у судовому засіданні голова комісії з припинення КП «Готель Україна`ЗОР після надання позивачем наказів №12ОС та №13ОС дізнався, що простій на підприємстві розпочався 01.04.2020 року до моменту закінчення карантинних заходів, а не з 03.04.2020 року, і що простій не розповсюджується на адміністрацію, а головному бухгалтеру надається можливість працювати дистанційно за погодженням свого графіку роботи з директором, оскільки навіть у відзиві на позов зазначав про те: «…навіть припускаючи наявність підстав для нарахування заробітної плати позивачу, то слід враховувати, що з 03.04.2020 КП «Готель «Україна» ЗОР перебував в простої, у зв`язку з чим працівникам нараховувалось 2/3 заробітної плати щомісячно… що встановлено судовими рішеннями».

Про відсутність відомостей у комісії з припинення КП «Готель Україна» ЗОР про наявність вказаних наказів і не розповсюдження простою на працівників згідно переліку наведеному у наказі №12ОС від 01.04.2020 року свідчать і судові рішення стосовно вказаних осіб у Єдиному державному реєстрі судових рішень, наприклад ЄУН 331/932/22 від 16 червня 2022 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі https://reyestr.court.gov.ua/Review/ 105084315 відносно ОСОБА_18 який просив суд стягнути заборгованість із заробітної плати з урахуванням простою 2/3 частини, незважаючи на ті обставини, що його включено до переліку осіб, які згідно наказу №12ОС від 01.04.2020 року продовжують надалі виконувати свої посадові обов`язки і простій на них не розповсюджується. При цьому саме на ОСОБА_18 згідно вказаного наказу було покладено обов`язок ознайомити усіх працівників з цим наказом під підпис. ОСОБА_17 також звертався до суду щодо заборгованості із заробітної плати з урахуванням простою, незважаючи на наказ №12ОС справа №335/8353/23 та інші.

Звертаючись до суду із позовом у справі № 335/5314/24 ОСОБА_1 також не зазначала, що здійснювала роботу дистанційно. Звернувшись до суду вдруге після скасування судового рішення у іншій справі зазначила у позовній заяві про те, що на неї простій не розповсюджується і надала суду копії відповідних наказів щодо дистанційної роботи позивача.

З огляду на надання вказаних наказів від 01.04.2020 року лише під час цього судового розгляду і відсутності підстав вважати, що про такі накази були передані голові комісії з припинення колишнім керівництвом КП «Готель Україна» після звільнення є логічним, що скасувати вказані накази без обізнаністю з їх змістом головою комісії з припинення було неможливо.

Фактично основними доводами, на які посилався позивач у своєму позові, є виконання роботи дистанційно з квітня 2020 до моменту її звільнення і не отримання за це заробітної плати.

Так, досліджуючи питання дистанційної роботи позивача, суд встановив таке.

При дистанційній роботі облік робочого часу (виконаної роботи) проводиться відповідно до вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці». На підставі табеля обліку робочого часу здійснюється оплата праці за відпрацьовані працівником години (дні) роботи у відповідному місяці, виходячи з розміру годинної тарифної ставки/місячного посадового окладу.

Згідно вимог процесуального законодавства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу виконану дистанційно, позивач з урахуванням заперечень щодо цих обставин з боку відповідача, має довести той факт, що він дійсно виконував роботу і, відповідно, має право на нарахування оплати за виконану роботу, з огляду на те, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Обставини за яких, відповідач не спростував подібних тверджень позивача, за відсутності жодних доказів в цій частині не є безумовною підставою для задоволення таких вимог.

Так, в обґрунтуванням дистанційної роботи позивач послався на накази №12ОС та №13ОС від 01.04.2020 року

Згідно наказу 13ОС від 01.04.2020 року тимчасово, на період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України запроваджено з 01.04.2020 дистанційну роботу на дому ОСОБА_1 головному бухгалтеру. Пунктом 4 наказу № 12 ОС від 01.04.2020 позивачці надана «можливість працювати дистанційно за погодженням з свого графіку роботи з директором».

Разом із тим, позивачем до матеріалів справи графік роботи долучений не був, незважаючи на те, що він має суттєве значення, оскільки може впливати на розмір заборгованості, що стягується. Вказане узгоджується з зазначеними вище висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 «з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та наступними постановами КМУ з цього ж питання.

В подальшому Кабінет Міністрів України продовжував дію адаптивного карантину на території України та постановою № 383 від 27.04.2023 року продовжив його дію до 30.06.2023 року.

При цьому станом на 01.04.2020 року день винесення наказу директора КП «Готель Україна» 13ОС від 01.04.2020 року КЗпП України не передбачав такого режиму роботи як дистанційна, або надомна або гнучкий режим роботи. Такого режиму як дистанційна робота на дому, як про це зазначено у наказі №13ОС КЗпП України не передбачає станом і на теперішній час. Лише 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX, яким ст. 60 КЗпП викладено у новій редакції «ст.60 Гнучкий режим робочого часу».У подальшому Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) був доповнений статтею 60-2 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення правового регулювання дистанційної, надомної роботи та роботи із застосуванням гнучкого режиму робочого часу» № 1213-ІХ від 04.02.2021, який набрав чинності 27.02.2021. Лише із 04.02.2021 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення правового регулювання дистанційної, надомної роботи та роботи із застосуванням гнучкого режиму робочого часу», №1213-ІХ, який набрав чинності 27.02.2021 року було внесено зміни до Кодексу законів про працю України шляхом визначення терміну «дистанційна робота», а також було врегульовано наведену форму організації праці. Лише у лютому 2021 року, а саме після винесення наказів №12ОС та №13ОС 01.04.2020 року, а саме з 27.02.2021 року законодавець запровадив можливість здійснення працівниками дистанційної роботи, однак, установив для цього певну процедуру або шляхом укладення відповідного трудового договору, або шляхом видачі відповідного наказу/розпорядження (за певних умов).

Жодних розпоряджень/наказів про дистанційну роботу керівництвом КП «Готель Україна» ЗОР після внесення змін до КЗпП, тобто після 27.02.2021 року не видавалося, а встановлений дистанційний режим роботи наказом №13ОС від 01.04.2020 року мав тимчасовий характер і на час його винесення не регулювався відповідними нормами КЗпП України, отже відповідно такий режим роботи припинився з припиненням карантину тобто 30.06.2023року.

Встановлено, що і після карантину з 30.06.2023 року, що не заперечується і позивачем позивач не прибула на робоче місце і з приводу продовження роботи за посадою до відповідачів не зверталася, що не заперечується і самим позивачем.

Крім того, з пояснень представника відповідача, досліджених матеріалів, встановлено про неможливість виконувати ОСОБА_1 як головним бухгалтером своїх функціональних обов`язків у повному обсязі, не маючи доступу до ЕЦП «Готель України» ЗОР, про що зазначала сама позивач, тобто дистанційно. А відсутність електропостачання, опалення з 2020 року унеможливлювало роботу на робочому місці.

Судом також враховується і ті обставини, що під час розгляду Хортицьким районним судом міста Запоріжжя справи № 337/4739/23 адвокатом позивачки (Коротченко Д.О.) було долучено до матеріалів справи адвокатський запит додатком до якого серед іншого є копія наказу КП «Готель Україна`ЗОР №16ОС від 22.05.2020 року та відповідь на нього колишнього директора комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради. Згідно з відповіддю колишнього директора ОСОБА_24 від 06.08.2024 року він повідомив, що він не підписував наказ КП «Готель Україна» ЗОР №16ОС від 22.05.2020 «Про припинення простою». Підпис, який міститься у наказі йому не належить. З урахуванням неможливості здійснення нормальної господарської діяльності КП «Готель «Україна» ЗОР (відсутність фінансування та грошових коштів на несплату заробітних плат, відсутність електро- та водопостачання) ним не приймались накази про припинення простою, який діяв з 03.04.2020 та йому невідомо про існування будь-яких подібних наказів.

Наявність таких суттєвих протиріч між наявними у справі доказами щодо діяльності КП"Готель Україна" ЗОР у період 2020 до березня 2022 року унеможливлює встановлення дійсних обставин справи, режиму роботи підприємства, і як наслідок, підстав та розмірів нарахування працівникам, у тому числі і позивачу, заробітної плати та її складових.

Матеріали справи містять відповідні акти про відсутність на робочому місці робітників КП «Готель Україна» ЗОР з березня 2022 року по січень 2024 року (т.1 а.с.200) Вказані акти складені та підписані головою комісії з припинення Мазуренком С.І., та двома членами комісії. Вищезазначені акти оформлені відповідно до норм діючого законодавства та є належним та допустимим доказом підтвердженням факту відсутності позивачки ОСОБА_1 на робочому місці в КП «Готель Україна`ЗОР. Тим більше тих обставин, що у цей період ОСОБА_1 не з`являлася на робоче місце не заперечує і сам позивач, як і не заперечує, що її не було включено до штату працівників КП «Універс`ЗОР.

Посилавшись на відсутність робочого місяця та незабезпечення усіма необхідними для роботи засобами у сукупністю із доводами про дистанційну роботу, позивач при цьому і не надав доказів звернення до роботодавця з будь-якими заявами про неможливість виконання ним трудових обов`язків з наведених причин протягом 4х років, а також будь-яких належних доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять. Не звертався позивач і з приводу вказаних обставин і до суду.

Таким чином, матеріалами справи і жодним наданим позивачем доказом не доведено розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо), а ОСОБА_1 за спірний період не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати на загальну суму 765 979,11 грн.

При цьому ОСОБА_1 є головним бухгалтером і відповідно до посадових обов`язків мала б нараховувати заробітну плату, у тому числі і собі як працівнику КП «Готель Україна» ЗОРу спірний період, оформити довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, чого зроблено не було протягом 4 років.

Суд враховує, що працівник є завідомо слабшою стороною, ніж роботодавець у трудових відносинах, проте зваживши на посаду, яка займав позивач, вона повинна була знати порядок оформлення роботодавцем відповідних документів, зокрема довідок щодо наявності боргу по заробітній плат і не могла не знати про порядок і спосіб підтвердження факту наявності заборгованості по заробітній платі шляхом надання відповідної довідки як головним бухгалтером.

Надана суду позивачем копія штатного розпису затверджена 27.12.2019 року є сумнівним документом з огляду на відсутність оригіналу вказаного документа в матеріалах справи, при цьому сам по собі штатний розпис на 2020 рік не доводить розмір заробітної плати протягом усього спірного періоду, який заявлено до стягнення 2020-2024 рр. оскільки по- перше штатний розпис складається щорічно, по-друге посадовий оклад щороку має змінюватися з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати, по-третє штатний розпис не підтверджує розмір заборгованості по заробітній платі і сам такий розмір, з огляду на ті обставини, що заробітна плата складається не лише з самого окладу.

Більш того, посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що її не було звільнено за прогул, не застосовані дисциплінарні стягнення, що свідчить про те, що відповідачі на момент звільнення не оспорювали факт виконання нею посадових обов`язків, з урахуванням тих обставин, що нею ж не було передано при звільненні бухгалтерську документацію головного бухгалтеру і у період з початку припинення КП «Готель України» ЗР, тобто з березня 2022 року по квітень 2024 року вона не зверталася до голови комісії з припинення щодо можливості стати до роботи за посадою головного бухгалтера і не довела, що виконувала будь-які трудові функції за посадою, після закінчення карантину так само не з`явилася на робоче місце або до голови комісії з припинення з приводу можливості продовжувати роботу або звільнитися. З`явилася позивача до відповідача лише у квітні 2024 року для написання заяви про звільнення і з урахуванням відсутності у КП «Універс`ЗОР інформації про працюючих робітників КП «Готель Україна» ЗОР, яка відсутня навіть станом на час ухвалення цього рішення, прийняття рішення про застосування якихось санкції дисциплінарного характеру або звільнення за прогул до особи про факт роботи якої у КП «Готель Україна» ЗОР голові комісії з припинення невідомо через не передання колишнім керівництвом документації, є алогічним.

Тези сторони позивача слід оцінити критично, оскільки вони є некоректними та в дійсності позивач не довів що він працював у КП«Готель Україна`ЗОР, на умовах виконання дистанційної роботи протягом чотирьох років. У 2021 році законодавець запровадив можливість здійснення працівниками дистанційної роботи, однак, установив для цього певну процедуру або шляхом укладення відповідного трудового договору, або шляхом видачі відповідного наказу/розпорядження (за певних умов). Проте, у даному випадку після 27.02.2021 не приймалося наказу/розпорядження про здійснення дистанційної роботи через поширення пандемії чи збройну агресію.

Дійсно втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, проте за умови, що роботодавець обізнаний із наявністю працюючих працівників, як таких, чого у даному випадку не встановлено з огляду на не передання голові комісії з припинення кадрових та бухгалтерських документів колишнім керівництвом та бухгалтерією при звільненні. І у випадку з позивачем таке нарахування мало б бути здійснено самим позивачем, як головним бухгалтером.

Отже в сукупності вказаних обставин в матеріалах справи відсутні документи кадрового та бухгалтерського обліку, які б підтверджували, що позивач як працівник з лютого 2020 р. ставала до роботи головного бухгалтера і виконувала будь-які трудові функції за посадою, тому не доведено наявність заборгованості із заробітної плати і така вимога не підлягає задоволенню.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 стягнення заборгованості по заробітній платі з лютого 2020 по квітень 2024 року у розмірі 756 979,11 грн. задоволенню не підлягає через його необґрунтованість та недоведеність.

Заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу виконану дистанційно, позивач має довести той факт, що він дійсно виконував роботу і, відповідно, має право на її оплату, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Обставини за яких, відповідач не спростував подібних тверджень позивача, за відсутності жодних доказів виконаної позивачем за посадою роботою протягом чотирьох років не є підставою для безумовного задоволення таких вимог.

В п. 20 постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, встановлено, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок.

Натомість, під час судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 в день звільнення не працювала та на робочому місці відповідно не перебувала.

Водночас, як вбачається зі змісту наказу про звільнення від 29.04.2024, позивач хоча і ознайомилась з цим 29.04.2024, однак з вимогою до відповідача про проведення з нею повного розрахунку не зверталась. В силу ст. 116 КЗпП України розрахунок мав би бути проведений не пізніше наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок. Однак, позивачем в суді не доведено те, що вона зверталась до відповідача з вимогою про проведення з нею повного розрахунку. За таких обставин не може бути порушено строків виплати всіх сум належних позивачу у день її звільнення.

У постанові Великої Палати Верховного від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Перевірено, що голова комісії з припинення КП «Готель Україна`ЗОР, КП «Універс» ЗОР не мав даних про працівника, позивач також не мала активної позиції повідомити роботодавця про своє перебування та бажання працювати в умовах, що створилися, протягом чотирьох років до роботодавця не зверталася з приводу виплати заробітної плати, не зверталася з цих обставин і до суду, хоча мала таке право і можливість, тим більше мала можливість як головний бухгалтер отримати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, нараховувати таку заробітну плату перебуваючи на цій посаді, чого зроблено не було. При цьому зазначаючи про порушення законодавства про працю протягом чотирьох років, позивача звільнено за його заявою з підстав передбачених ч.1 ст. 38 КПпП, незважаючи на те, що ч. 3 ст.38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю.

З огляду на недоведеність заборгованості із заробітної плати не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення за затримку розрахунку в розмірі 131571,04 грн. і вимога про зобов`язання відповідачів сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в Пенсійний фонд України визначений позивачем у розмірі 168515,4 грн.

Тим більше, відповідно до вимог абз.2 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» саме момент фактичної виплати заробітної плати, є тією обставиною, яка зумовлює виникнення у роботодавця обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску.

За недоведеності вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та розміру такого стягнення, момент фактичної виплати заробітної плати, яка є тією обставиною, яка зумовлює виникнення у роботодавця обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску наразі не настав, вимога про зобов`язання відповідача сплатити єдиний внесок в цій частині задоволена не може бути, оскільки права у такому випадку позивача не є порушеними.

У даній справі позов є недоведеним, а тому суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог по суті, що саме по собі уже унеможливлює відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Готель «Україна» Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, треті особи Запорізька обласна рада, Запорізька обласна військова адміністрація про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.В Апаллонова