Справа № 689/240/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання Лебеденко О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович, Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів В позові зазначила, 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис № 4849 про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором від 8 лютого 2008 року за період з 1 липня 2017 року по 1 липня 2020 року в розмірі 54 419, 56 грн. В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Лабчуком Романом Михайловичем відкрито виконавче провадження № 63772843. Зазначає, що на підставі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року стягнуто із позивача заборгованість за тим самим кредитним договором. Отже, виключається наявність безспірної заборгованості, а також зазначає, що строк позовної давності закінчився, оскільки з дня вимоги по платежах минуло більше 3 років. В ході примусового виконання зазначеного виконавчого напису з позивача було стягнуто від реалізації земельної ділянки та перераховано на користь відповідача заборгованість в сумі 39 986, 41 грн. Просила суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 39 986, 41 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав.

Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Роман Михайлович в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Третя особа, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити.

Судом встановлено, що 8 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 880/22-310 5, згідно п. 1.1. якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у сумі 30 000 грн. строком до 5 лютого 2010 року. Зазначена обставина підтверджується копією кредитного договору від 08.02.2008р. (а.с. 11).

31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4849, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором від 8 лютого 2008 року за період з 1 липня 2017 року по 1 липня 2020 року в розмірі 54 419 грн. 56 коп., яка складається з наступного: прострочена заборгованість за сумою кредиту 20 931 грн., прострочена заборгованість за комісією та процентами 31 987 грн. Ця обставина підтверджується копією виконавчого напису від 31.10.2020р. (а.с. 10).

1 грудня 2020 року приватним виконавцем Лабчуком Романом Михайловичем на підставі виконавчого напису № 4849, виданого 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В., винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 63772843 (а.с. 16).

Відповідно до платіжної інструкції № 500997701 від 30 травня 2024 року з рахунку платника ( ОСОБА_2 ) на рахунок одержувача (АТ «СЕНС БАНК») перераховано 39 986, 41 грн., призначення платежу: погашення боргу за виконавчим написом № 4849 від 31.10.2020р., ПН Личук Т.В., по КД № 880/22-310 5, боржник ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , ВП 63772843 (а.с. 17).

Судом також встановлено, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 63 306, 26 грн. боргу (а.с. 19-20). На підставі цього рішення Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист від 1 грудня 2014 року (а.с. 18).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 березня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження: стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа Банк» (а.с. 21-22).

13 квітня 2021 року приватним виконавцем Лабчуком Романом Михайловичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 651176775 про стягнення з ОСОБА_1 та користь ПАТ «Укрсоцбанк» 63 306, 26 грн. боргу (а.с. 23).

Відповідно до акту про проведені електронні торги від 6 травня 2024 року реалізовано майно боржника земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 4279 га, майно придбане за 109 690 грн. (а.с. 24).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначена правова позиція сформульована в Постанові Верховного Суду України № 6-887цс 17 від 5 липня 2017 року.

Аналогічний за змістом висновок зробила і Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, зазначивши, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови) п. 60.

А згідно п.п. 89-95 Постанови ВП ВС безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Таким чином, вчиняючи 22 травня 2017 року виконавчі написи № 779 та № 780, приватний нотаріус Авдієнко О. В. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів № 779 та № 780 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (п.п. 89-95).

В позовній заяві представник позивача зазначає, що на підставі рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року стягнуто із позивача заборгованість за тим самим кредитним договором. Отже, виключається наявність безспірної заборгованості, а також зазначає, що строк позовної давності закінчився, оскільки з дня вимоги по платежах минуло більше 3 років. В ході примусового виконання зазначеного виконавчого напису з позивача було стягнуто від реалізації земельної ділянки та перераховано на користь відповідача заборгованість в сумі 39 986, 41 грн.

Так, судом встановлено, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 7 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 63 306, 26 грн. боргу за кредитним договором від 8 лютого 2008 року, укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (а.с. 19-20). На підставі цього рішення Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист від 1 грудня 2014 року (а.с. 18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність рішення суду про стягнення боргу з позивача за тим самим договором кредиту свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною.

Крім цього, відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що укладений між Банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально (а.с. 11), тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із порушенням відповідачем та приватним нотаріусом статті 87 Закону України «Про нотаріат», пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, щодо надання оригіналу нотаріально посвідченої угоди для одержання виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4849, що виданий 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором від 8 лютого 2008 року за період з 1 липня 2017 року по 1 липня 2020 року в розмірі 54 419 грн. 56 коп., необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, оскільки виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, тому на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України необхідно стягнути з відповідача, АТ «СЕНС БАНК» на користь позивача, ОСОБА_1 , безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим провадженням ВП № 63772843 в розмірі 39 986 грн. 41 коп. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень 41 копійка).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2024 року № 42/24-2, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Флис Василем Володимировичем (а.с. 28); розрахунок витрат на правову допомогу до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17 грудня 2024 року № 42/24-2 (а.с. 29).

Так, згідно розрахунку витрат на правничу допомогу до Договору про надання правничої допомоги № 42/24-2 від 17 грудня 2024 року адвокатом виконана наступна робота: 1. Проведення консультацій з клієнтом правового характеру, надання інформації щодо характеру спору та порядку розгляду відповідної категорії справ (витрачено часу - 1 година праці), вартість послуги 1 000 грн. 2. Вивчення наданих клієнтом документів, судової практики, нормативно-законодавчої бази, що покладається в основу захисту прав та інтересів Клієнта (витрачено часу - 2 години праці), вартість послуги 2 000 грн. 3. Підготовка позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (витрачено часу 7 годин праці), вартість послуги 7 000 грн. Всьгого виконана робота адвокатом на 10 000 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору за послуги, передбачені п. 1.1. Договору, клієнт зобов`язаний сплатити адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 10 000 грн. протягом 100 днів з моменту прийняття рішення по справі судом першої інстанції (а.с. 13).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що представником відповідача не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами

Таким чином, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 32100, Хмельницька область, Хмельницький (Ярмолинецький) район, с. Лисівка, РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов до АТ «СЕНС БАНК» задоволено повністю, тому необхідно стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 32100, Хмельницька область, Хмельницький (Ярмолинецький) район, с. Лисівка, РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-83, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 4849, що виданий 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з позивача на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором від 8 лютого 2008 року за період з 1 липня 2017 року по 1 липня 2020 року в розмірі 54 419 грн. 56 коп., - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 32100, Хмельницька область, Хмельницький (Ярмолинецький) район, с. Лисівка, РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно отримані грошові кошти за виконавчим провадженням ВП № 63772843 в розмірі 39 986 грн. 41 коп. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень 41 копійка).

Стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 32100, Хмельницька область, Хмельницький (Ярмолинецький) район, с. Лисівка, РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн.

Стягнути з відповідача, Акціонерного товариства «СЕНС БАНК»» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь позивача, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 32100, Хмельницька область, Хмельницький (Ярмолинецький) район, с. Лисівка, РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 травня 2025 року.

Суддя А.В. Кульбаба