Справа № 346/1687/25
Провадження № 2/346/1317/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 24.12.2023р. з ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditcasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1320-7957. За його умовами кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 4700,00 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 21 день, знижена % ставка 2,50 в день, стандартна % ставка 2,50 в день. Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав в повному обсязі, оскільки видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний останнім в особистому кабінеті. ОСОБА_1 шляхом прийняття кредитних коштів підтвердив виникнення в нього фінансових зобов`язань перед позивачем. Проте, свої обов`язки за даним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 27.02.2025р. становить 39950,00 грн., з яких: 4700,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 35250,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. При цьому, позивач зазначає, що ним було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами в сумі 16450,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 23500,00 грн. Отже, у разі здійснення позичальником часткового погашення кредитної заборгованості за кредитним договором у розмірі, який дорівнює сумі заявлених позовних вимог - 23500,00 грн., та компенсації суми судового збору, сплаченої за подачу позовної заяви, кредитодавцем буде здійснено списання залишку заборгованості за кредитним договором у сумі 16450,00 грн., а дію Кредитного договору припинено у зв`язку з його частковим виконанням та частковим прощенням боргу позичальнику. Таким чином, посилаючись на те, що з боку відповідача має місце свідоме порушення зобов`язань, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просили задовольнити їхні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за укладеним договором № 1320-7957 в розмірі 23500,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Ухвалою від 08.04.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву.

01.05.2025р. відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив в якому просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та врахувати його позицію, відповідно до якої тільки за умови доведення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» належними, допустимими та достовірними доказами перерахунку коштів у сумі 4700,00 грн за кредитним договором №1320-7957 від 24.12.2023р. були б наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в сумі 7050,00 грн., з яких 4700,00 грн. - основна заборгованість та 2350,00 грн. - проценти за користування кредитом.

В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем не було надано до суду доказів отримання ним засобами електронного зв`язку примірника кредитного договору спосіб, визначений абз. 2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування». Також зазначив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт письмового повідомлення відповідача, як споживача, про необхідність усунення порушень умов договору. Крім цього, посилався на те, що надані ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» документи, на його думку є недостатніми для доведення розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки первинних бухгалтерських документів до суду надано не було. Долучений до справи позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. Вказаний документ створений самим позивачем, а отже інформація в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Копії листа АТ «Приватбанк» та довідка позивача також не є первинним документами і в них не зазначено повний номер картки на яку було перераховано кредитні кошти. Тобто, позивач не довів, що картковий рахунок було відкрито на ім`я ОСОБА_1 , клопотань про витребування таких доказів не подавав. Вважає, що відсутність первинних доказів надання йому кредиту, його розміру, не дозволяє зродити висновок про те, що відповідач отримав кредит і порушив свої зобов`язання щодо його повернення, а також про заборгованість та її розмір. За цих обставин вважав, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено. Крім цього, зауважив, що сума нарахованих позивачем відсотків в розмірі 35250,00 грн., (з яких позивач просить стягнути 18800,00 грн.) майже у 8 разів перевищує тіло кредиту, а отже встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а в каральній функції для позичальника. Відтак, сума відсотків є очевидно не пропорційною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Вказав, що йому, як споживачу, не потрібно в обов`язковому порядку звертатись із позовом про визнання недійним кредитного договору, адже відсутність такого позову не є перешкодою для врахування його інтересів з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування всіх обставин справи та оцінки доказів. Такі висновки викладені у постанові ВС від 12.02.2025р. по справі № 679/1103/23. Відтак, за умови належного доведення позивачем позовних вимог в частині перерахування кредитних коштів, клопоче про зменшення розміру відсотків до 2350,00 грн., що становить 1/2 частку від суми кредиту та відповідатиме приписам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відповідь на відзив на позовну заяву до суду не надходила.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, який долученим до позову клопотанням просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити (а.с. 83).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2022-2023рр. він укладав електронні договори з різними фінансовими установи: «Манівео», «Кредитсім`я», «Тенго», які надають послуги з кредитування на суми від 2000 до 8000 гривень. Чи укладав договір з позивачем не пам`ятає, найменування ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» йому видається не знайомим. При укладенні угод в нього вимагали підтвердити свою особу і він надав для цього свої паспортні дані, свій ідентифікаційний номер, номер телефону та номер банківської карти на яку зараховувались кошти від кредитодавців. Для укладення договору, установи надавали йому код підтвердження, який він вводив і тим самим відбувалось підписання договору з його сторони, а потім на його карту надходили гроші. Відповідач підтвердив, що дійсно 24.12.2023р. на його карту «Моно» було зарахування коштів в сумі 4700,00 грн., походження яких він не пам`ятає. Зазначив, що близько року назад він змінив номер мобільного телефону з « НОМЕР_1 » на « НОМЕР_2 », а також змінив номер своєї карти та закрив банківський рахунок. Також пояснив, що використовує декілька електронних адрес, зокрема і « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Додатково зазначив, що до його паспортних даних, а також до його аккаунту в кінці 2023 року мав доступ його товариш ОСОБА_2 , який мав можливість укласти договір від його імені без відома ОСОБА_1 . Відповідач, будучи обізнаним про таку можливість, жодних заходів аби запобігти таким діям не вчиняв, з приводу вчинення товаришем шахрайських дій з використанням його анкетних даних, до правоохоронних органів не звертався. Вказав, що відзив на позовну заяву від його імені готував адвокат, а він лише його підписав. Наведені у відзиві доводи він підтримує та не заперечує сплатити на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 4700,00 грн. та відсотки в сумі 2350,00 грн. В іншій частині позовні вимоги просив не задовольняти.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 грудня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1320-7957, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - вебсайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем кредитодавця, в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила відкриття кредитної лінії, які розміщені на сайті товариства. Приймаючи умови договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить пункт 12 договору - реквізити сторін.

Згідно з умовами договору загальний розмір наданого кредиту становить 4700 грн. (пункт 4.1); дата надання кредиту - 24.12.2023р. (п. 4.2); тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована (пункт 4.7); розмір процентів за користування кредитом - 2,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (п. 4.10); базовий період складає 21 календарний день (п. 4.8); реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає - 173325,00 % (пункт 4.13); орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 39950,00 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14). Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; строк дії договору є рівним строку кредитування (пункт 4.12). Умови надання кредиту є незмінними протягом усього строку дії Договору (п. 4.16).

Відповідно до п. 5.1, позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо нейстойка буде нарахована) в останній календарний день строку кредитування, вказаного в п. 4.12 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитолавця у порядку, визначеному у Правилах, Кредит вважається повернутим кредитодавцю з моменту зарахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця.

Позичальник має право у будь-який час повністю або часткового повернути отриманий кредит (п. 5.2) Якщо позичальник має намір повністю достроково повернути кредит, тобто до закінчення строку кредитування, позичальник сплачує у повному обсязі всю суму неповернутого кредиту та залишок несплачених процентів за фактичний строк користування кредитом за ставкою визначеною умовами цього Договору, тобто за строк з моменту отримання Кредиту до моменту повернення кредиту. З дати зарахування коштів на банківський рахунок кредитодавця у сумі, достатній для повної оплати виказаних вище зобов`язань, кредит вважається погашеним у повному обсязі, зобов`язання позичальника за цим договором припиняються (п. 5.3). Якщо позичальник достроково здійснює повернення тільки частини Кредиту, зобов`язання позичальника підлягають відповідному коригуванню (з дати, наступної за днем зарахування грошових коштів на банківський рахунок кредитодавця зменшується сума неповернутого кредиту, відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок суми неповернутого кредиту). При частковому достроковому поверненні кредиту сума сплачених позичальником кредитору коштів погашає вимоги кредитодавця зі сплати простроченої заборгованості, повернення суми кредиту, сплати процентів за кредитом та неустойки в порядку черговості, встановленої Правилами (п. 5.4).

Перерахування грошових коштів в сумі 4700,00 грн. на банківську карту відповідача № НОМЕР_3 підтверджується довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту ОСОБА_1 за договором від 24 грудня 2023 року №1320-7957 за допомогою системи LigPay, платіж від 24.12.2023 року №, а також листом АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на підставі договору №4010 від 02.12.2019р.

В судовому засіданні відповідач вказав, що на теперішній час картою з номером НОМЕР_3 , на яку ймовірно було здійснено зарахування він не користується, змінив її, а тому звірити дані номеру карти можливості немає. При цьому, ОСОБА_1 підтвердив факт зарахування йому 24.12.2023р. грошових коштів в розмірі 4700,00 грн., що відповідає обумовленій сторонами сумі кредиту.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відтак, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору про відкриття кредитної лінії №1320-7957 та належне виконання кредитодавцем свого обов`язку по наданню коштів кредиту в користування позичальника. В зв`язку з цим, наведені у відзиві заперечення щодо відсутності належних доказів цим обставинам суд відхиляє, як безпідставні.

В свою чергу, неналежне виконання ОСОБА_1 , як позичальником, своїх зобов`язань, передбачених умовами укладеного між сторонами договору стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Тлумачення змісту як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) за своєю суттю є нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, під час тлумачення норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII, передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей 11, 12 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону №675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).

Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором про відкриття кредитної лінії №1320-7957, який було укладено між сторонами 24 грудня 2023 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 4700,00 грн.

Згідно із розрахунку заборгованості, складеним позивачем, станом на 27 лютого 2025 року сума боргу відповідача становила 39950 грн., з яких: 4700,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 35250,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідач погашення кредитної заборгованості взагалі не здійснював. Проте, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до ОСОБА_1 . Програми лояльності та частково списати заборгованість позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 16450,00 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 23500,00 грн., яка складається з: 4700,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 18800,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги про стягнення з нього суми боргу за тілом кредиту визнав повністю та проти задоволення позову в цій частині не заперечував.

Відтак, суд приймає до уваги положення п. 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, яким передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та визнання ОСОБА_1 позову в частині вимог про стягнення з нього простроченої заборгованості за кредитом, що не суперечить вимогам законодавства та інтересам сторін, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Між тим, вимоги про стягнення відсотків відповідач визнавав частково в сумі 2350,00 грн., оскільки вважав, що розмір, заявлений позивачем до стягнення, є очевидно не пропорційним сумі кредиту та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, а також приписам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вирішуючи спір між сторонами в цій частині, суд бере до уваги, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд вважає за можливе зменшити суму відсотків до суми заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню становить 4700 грн., заборгованість за відсотками становить 4700 грн., а загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становитиме 9400,00 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено на 40% (23500,00 грн./9400 грн.*100%), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн. (2422,40 грн.*40%).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 526-530, 625, 626, 638, 1048-1049, 1054-1055, 1077-1078 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (, місцезнаходження 01133, м. Київ, Бульвар Лесі Українки, буд. 26 офіс 407) загальну суму заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 1320-7957 від 24.12.2023р. в розмірі 9400,00 (дев`ять тисяч чотириста) гривень 00 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З урахуванням відпустки судді з 19.05.2025 по 23.05.2025р. включно, повне судове рішення складено та проголошено 26 травня 2025 року.

Суддя: Третьякова І. В.