провадження № 2/631/464/25
У Х В А Л А

п р о п р и й н я т т я п о з о в н о ї з а я в и д о р о з г л я д у

т а в і д к р и т т я с п р о щ е н о г о п о з о в н о г о п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

23 травня 2025 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі судді Мащенко С. В., розглянувши цивільну справу з єдиним унікальним № 638/20984/24 (провадження № 2/631/464/25) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу»,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу».

Зазначена позовна заява 18.02.2025 року надійшла до Нововодолазького районного суду Харківської області з Дзержинського районного суду міста Харкова в порядку частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, зареєстрована за вхідним № 895/25-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 638/20984/24 (провадження № 2/631/464/25) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

В ухвалі судді Дзержинського районного суду міста Харкова Хайкіна В. М. як підставу для передання справи на розгляд цьому суду зазначено, що останнім відомим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України за вихідним № 2/631/464/25/1044/2025 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , відповідь на які надійшла до суду 14.04.2025 року за вхідним № ЕП-495/25-вх, однак була передана головуючому судді Мащенко С. В. лише 28.04.2025 року у зв`язку із її перебуванням в період часу з 11 по 25 квітня 2025 року включно в якості члена колегії в нарадчій кімнаті по справі з єдиним унікальним № 626/2849/21 (провадження № 1-кп/631/18/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 липня 2021 року під № 0000308, щодо вчинення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

З інформації, наданої ГУ ДМС України в Харківській області, вбачається, що станом на 01.04.2025 року за відомчою інформацією їх управління місце проживання відповідача на території Харківської області не зареєстроване.

Оскільки з отриманої інформації не вдалося встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, суд зробив відповідний запит до Державної міграційної служби України, відповідь на якій отримав за вхідним № 2890/25-вх від 22.05.2025 року.

Зі змісту листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України вбачається, що за наявною в них інформацією місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено.

Отже, у межах строку, обумовленого абзацом 2 частини 1 статті 187 цивільного процесуального кодифікованого закону України, проаналізувавши фактичні обставини позову, їх правову кваліфікацію, характер спірних правовідносин та предмет захисту, судом встановлено таке.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вказане повністю кореспондує зі змістом статті 55 Конституції України, яку відповідно до рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) слід розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку, і суд не може відмовити у правосудді, а також у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства.

Одночасно із цим правилами прецедентної практики Європейського суду з прав людини передбачено, що кожна держава - учасниця Конвенції, реалізуючи пункт 1 її статті 6 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, незважаючи на те, що звернення особи до суду є її абсолютним правом, однак воно повинно ґрунтуватись на приписах матеріального та процесуального законів.

Крім того, статтею 8 та частинами 1 і 2 статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом - колегією суддів, а також за участю присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд та розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону.

Відповідно до частини 9 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Натомість стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 року (із змінами та доповненнями) визначає, що:

-місцем проживання фізичної особи є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги;

-місцем перебування особи є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Механізм здійснення реєстрації місця проживання та перебування осіб в Україні визначений Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (із змінами та доповненнями).

Так, пункти 3, 7 та 9 вказаних Правил мовлять про те, що реєстрація місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування.

Отже, і місце проживання, і місце перебування будь-якої фізичної особи реєструється у відповідному порядку.

Забезпечуючи сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України в своїй постанові, прийнятій 24.06.2024 року у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, в межах справи з єдиним унікальним № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23),- сформулював висновки, згідно з якими положення статті 28 Цивільного процесуального кодексу України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання або перебування фізичної особи, тому позови, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування особи, відмінним від зареєстрованого. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Оскільки з відповідей Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, а також ДМС України в Харківській області вбачається факт відсутність реєстрації відповідача на території України як на момент звернення позивача із цим позовом до суду, так і в подальшому, Дзержинським районним судом міста Харкова справу до Нововодолазького районного суду Харківської області надіслано безпідставно, оскільки даних, які б доводили у законний та процесуальний спосіб зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача ОСОБА_2 на території, підсудній Нововодолазькому районному суду Харківської області, ним у процесуальний спосіб не отримано.

Також відсутні в матеріалах справи, надісланої з Дзержинського районного суду міста Харкова до Нововодолазького районного суду Харківської області, й відомості щодо місцезнаходженням майна відповідача чи постійного його заняття (роботи) у Харківському районі Харківської області.

Крім того, з огляду на зміст частини 1 статті 378 Цивільного процесуального кодексу України порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) є підставою для скасування судового рішення.

Проте відповідно до статті 32 цивільного процесуального кодифікованого закону України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Крім наведеного, слід зазначити, що порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, регламентується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право».

При цьому, як чітко обумовлено змістом статті 2 цього Закону, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як:

1) визначення застосовуваного права;

2) процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб;

3) підсудність судам України справ з іноземним елементом;

4) виконання судових доручень;

5) визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів.

Отже, наведений вище нормативно-правовий акт під приватноправовими відносинами розуміє відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи, а під іноземним елементом - ознаку, яку характеризує приватноправові відносини, що ним регулюються, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

?хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

?об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

?юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (пункти 1 і 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Послідовний аналіз вказаних правових норм надіє судові можливість зробити висновок про те, що ця справа є справою з іноземним елементом.

Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Основним Законом нашої держави, який гарантує забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини, зокрема, статтею 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається розділом ХІ Цивільного процесуального кодексу України, а тому у відповідності до змісту частини 2 статі 496 та статті 497 цього кодифікованого акту України іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених діючим національним та міжнародним законодавством, а підсудність таких справ визначається цим кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3 та 4 свого Листа № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» визначення підсудності справ з іноземним елементом залежить від категорії спору, ураховуючи вимоги загальної, альтернативної, договірної та виключної підсудності, та може визначатися на момент відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Тобто як визначає норма, вказана останньою, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

За будь-яких умов як чітко визначено у статті 77 наведеного законодавчого акту, підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:

1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт;

2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;

3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;

4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;

5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;

6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;

7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;

8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;

9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;

10) в інших випадках, визначених законами України.

З огляду на таке, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства підсудні судам України згідно із вимогою статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Натомість, саме вказана норма права обумовлює, що припинення шлюбу та правові наслідки шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно із змістом статті 60 зазначеного вище Закону України, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

При цьому, як обумовлено статтею 62 того ж Закону, вибір права, передбачений частиною 2 статті 60, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору.

За таких обставин, оскільки стороною позивача не надано суду доказів про існуванні у сторін спільного особистого закону подружжя, а також щодо укладення ними шлюбного договору або обрання письмово права, яке слід застосовувати до правових наслідків їх шлюбу, ураховуючи вищевикладене та зміст позовної заяви, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що останнє спільне місце проживання сторін цієї справи як подружжя мало місце в Харківському районі Харківської області й тому правові наслідки шлюбу визначаються правом саме нашої держави.

Також, позовна заява ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» віднесена до предметної, суб`єктної, та інстанційної юрисдикції цього суду, подана з додержанням вимог статей 175 - 177 Цивільного процесуального кодексу України, підстав, визначених статтями 185 - 186 цього ж кодексу, для її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі не має, а спори про підсудність між судами не допускаються.

З огляду на предмет спору та в порядку виконання імперативного припису пункту 2 частини 2, пункту 1 частини 4 і пункту 4 частини 6 статті 19, пункту 1 частини 1 статті 274 та частини 7 статті 277 Цивільного процесуального кодексу України, судочинство у цій справі слід здійснювати за правилами, передбаченими вказаним кодифікованим законом, в порядку спрощеного позовного провадження.

Незважаючи на те, що письмова заява по суті справи безпосередньо та як додаток до неї не містить клопотання сторони позивача про розгляд справи у судовому засіданні, суд вважає, що позов ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Т. М., до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» слід прийняти до провадження й, беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі, а також відсутність місця реєстрації, перебування та роботи відповідача, її розгляд здійснити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Також, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа надійшла на розгляд належного та повноважного суду.

На підставі викладеного, керуючись керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році; статтями 9, 26, 51, 55 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Стрижак проти України» від 08.11.2005 року (заява № 72269/01); статтями 1, 2, 58, 60, 63, 75 - 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23.06.2005 року (зі змінами та доповненнями); Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води); Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 3, 4, 17, 18, 19, 175 - 180, 184 - 185, 187, 274, 277 - 279, пунктом 1 частини 1 і частиною 2 статті 258, статтями 259 - 260, частиною 2 статті 261, частинами 5 і 11 статті 272, частиною 2 статті 352 та пунктом 7 частини 1 статті 353 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),

у х в а л и в:

Прийняти позовну заяву з єдиним унікальним № 638/20984/24 (провадження № 2/631/464/25) за позовом ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу» до розгляду Нововодолазьким районним судом Харківської області та відкрити провадження у справі.

Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначити о 10 годині 00 хвилин 13 червня 2025 року у приміщенні Нововодолазького районного суду Харківської області (юридична адреса: вулиця Захисників України, будинок № 1, селище Нова Водолага, Харківська область, Україна, 63202, зал судового засідання № 1) з повідомленням сторін.

Про прийняття справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а також про дату, час і місце судового засідання із розгляду справи по суті повідомити сторони й всіх інших учасників справи, які беруть у ній участь, за правилами та в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, в тому числі шляхом надсилання судової повістки про виклик.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали, впродовж якого він має право надіслати суду:

?відзив на позовну заяву із одночасним надісланням його копії та доданих до нього документів іншим учасникам справи;

?всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову;

?а також пред`явити зустрічний позов.

Зауважити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання суду відповіді на відзив, із одночасним надісланням її копії та доданих до неї документів іншим учасникам справи, в якій він має викласти свої пояснення, міркування і аргументи (із наданням у разі наявності письмових та електронних докази (які можливо доставити до суду) на їх підтвердження) щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, із одночасним надісланням його копії та доданих до нього документів іншим учасникам справи, в яких він має викласти свої пояснення, міркування і аргументи (із наданням у разі наявності письмових та електронних докази (які можливо доставити до суду) на їх підтвердження) щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до початку розгляду справи по суті, тобто до відкриття першого судового засідання.

Зауважити, що відзив, відповідь на відзив, заперечення, а також письмові пояснення на них повинні відповідати вимогам частини 3 - 5 статті 178 та частини 1 - 2 статті 183 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, встановивши, що заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини 1 - 2 статті 183 цього кодексу, повертає її заявнику без розгляду.

Наголосити, що з огляду на зміст статті 83 цивільного процесуального кодифікованого закону України, докази у справі подаються безпосередньо суду разом із позовом, відзивом або письмовими поясненнями тощо. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких його не можливо подати у зазначений строк; а також докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання причин такого неподання поважними, суд може встановити учаснику справи додатковий строк для їх подання. Докази не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачене цим кодексом, подаються через канцелярію суду або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Роз`яснити учасникам справи, що їх неявка у судове засідання за умови належного повідомлення про його дату, час і місце, не перешкоджає його проведенню на підставі наявних у справі даних чи доказів, крім випадків, визначених статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Також роз`яснити учасникам судового процесу, що згідно із приписами частини 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, вони зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання, інакше вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, роз`яснити учасникам судового процесу, що згідно із приписами частини 1 та 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, вони зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), місцезнаходження, а також про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти або іншої аналогічної інформації під час провадження справи. У разі відсутності такої заяви судова повістка надсилається їм на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вказане положення закону застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Звернути увагу сторін, що за їх згодою вони мають право на проведення врегулювання спору за участю судді до початку розгляду справи по суті або до вступу у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Повідомити учасників справи, що інформацію щодо її розгляду, вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки:«http://nv.hr.court.gov.ua».

Копію ухвали надіслати учасникам судового процесу протягом двох днів з дня її складення в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду виключно у випадку відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвалу постановлено, складено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко