КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/95/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лічмана Олександра Миколайовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2022 року (суддя Плахотнюк К.Г.) у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

у червні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 62 858грн 86коп. та судові витрати.

Мотивуючі позовні вимоги, позивач зазначав, що з 1 травня 2018 року надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 , у якій проживає відповідачка, а отже остання є споживачем цих послуг. Однак, відповідачка у повному обсязі не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 грудня 2019 року складає 60 861,19грн та складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 8 876,94грн та за послуги з постачання гарячої води у розмірі 51 984,25грн, яка підлягає стягненню з врахуванням положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 876,94грн, послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 51 984,25грн, інфляційну складову у розмірі 1 090,65грн та 3 % річних у розмірі 907,02грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Лічман О.М. просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Представник відповідачки зазначає, що суд першої інстанції порушив строки розгляду справи, не провів під запис жодного засідання, розглянув справу за відсутності сторін, хоча клопотань про розгляд справи без їх участі до суду не подавалися.

Також представник відповідачки посилається на те, що у відповідачки в квартирі встановлені лічильники, згідно показань яких вона кожного місяця регулярно сплачує за надані послуг. При цьому лічильники були встановлені обслуговуючою будинок організацією до 1 травня 2018 року, що підтверджується відповідним актом. У підтвердження оплати за надані послуги відповідачка надала суду копії необхідних квитанцій за спірний період, згідно яких відповідачка заборгованості немає. Отже, аргументи позивача щодо наявної у відповідачки заборгованості по сплаті за централізоване опалення та постачання гарячої води, спростовуються доказами, наданими відповідачкою, які суд першої інстанції не врахував.

Крім цього, представник відповідачки стверджує, що відповідачка неодноразово зверталася до позивача із заявами для направлення представника та взяття лічильників на баланс, однак позивач на її звернення не реагував.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго», від імені якого діє представник Попова С.О., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те,що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року по лютий 2021 року. Послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 у спірний період надавалися у повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Представник позивача стверджує, що всупереч вимогам статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статті 509, 525, 526 ЦК України відповідачка не сплачувала заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилася за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушено права КП «Київтеплоенерго» як надавача послуг. При цьому відповідачка від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України, які діяли на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Клопотання представника відповідачки - адвоката Лічмана О.М. про розгляд справи з викликом учасників справи задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Разом з цим, клопотання адвоката Лічмана О.М. не містить обґрунтувань необхідності розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, будь-яких нових доказів, які не були надані суду першої інстанції, до апеляційної скарги представником відповідачки додано не було.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Лічман О.М., серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм

процесуального права щодо неналежного повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на перегляд заочного судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також відноситься і право на перегляд заочного рішення.

Відповідно до частини третьої, четвертої, шостої статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на

офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частина 7 статті 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді від 6 липня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 6 липня 2020 року, ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_3 .

Вказана адреса також зазначена у відзиві на позовну заяву, який поданий адвокатом Лічманом О.М.

Також в матеріалах справи наявна заява адвоката Лічмана О.М. про наявність у нього електронного кабінету.

Відповідно до копії судової повістки про виклик до суду від 04 листопада 2021 року, розгляд справи було призначено на 24 березня 2022 року, про що повідомлені учасники справи (відповідачка ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Лічман О.М. за адресою: просп. Оболонський, 14-В, м. Київ) (а. с. 113, 114).

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень надіслані відповідачці ОСОБА_1 та її представнику - адвокату Лічману О.М. судові повістки повернуті відправнику у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами (а. с. 127, 128).

Згідно з довідкою, складеною секретарем судового засідання Сітайло В.М., у зв`язку з неприбуттям всіх учасників справи 24 березня 2022 року фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Однак, жодна судова повістка не була направлена відповідачці за адресою її місця реєстрації, а також її представнику - адвокату Лічману О.М. до його електронного кабінету.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачка та її представник не були належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, призначений на 24 березня 2022 року.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позовну заяву КП «Київтеплоенерго» за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідачки ОСОБА_1 та/або її представника - адвоката Лічмана О.М. про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що судом першої інстанції розглянуто

справу за відсутності відповідачки та її представника, не повідомлених належним чином про дату, час та місце судового засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

З матеріалів справи встановлено, що за відповідачкою ОСОБА_1 закріплений особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

В газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28 березня 2018 року був опублікований договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (с.с. 55).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація» № 591 від 10 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, за умовами якого новий кредитор набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями), як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів) на загальну суму 1 818 662 617,96грн станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 1 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

З наданих позивачем копій корінців нарядів, що видавались на включення (відключення) опалення, акта прийняття теплового вузла обліку, актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи та відомостей обліку споживання теплової енергії вбачається, що для будинку за адресою: АДРЕСА_2 , безперебійно надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (с.с. 11-39).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 1 травня 2018 року по 01 грудня 2019 року вбачається, що у відповідачки наявна заборгованість за централізоване опалення у сумі 8 876,94грн та за постачання гарячої води - 51 984,25грн (с.с. 4).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 [далі - Правила (чинні на момент виникнення спірних правовідносин)].

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас відповідно до пункту 5 частини другої цієї ж статті Закону, такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України

від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, що відповідачкою не заперечувалось.

Відповідно до пункту 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до пункту 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, абз. 2 п.21 з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено, що відповідачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у вищевказаному будинку з 01 травня 2018 року є КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з

центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 травня 2018 року по 01 грудня 2019 року наявна заборгованість за централізоване опалення у сумі 8 876,94грн та за постачання гарячої води - 51 984,25грн (с.с. 4).

Зазначений розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості, оскільки складений та підписаний уповноваженою особою КП «Київтеплоенерго», містить дані щодо номеру особового рахунку, особистих даних споживача; вихідні дані щодо розміру опалювальної площі; чинні тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, обсяг споживання гарячої води; фактичний обсяг споживання теплової енергії щомісячно в опалювальний сезон; суми щомісячних нарахувань за надані послуги.

Заперечуючи проти заявленого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачка посилалася на те, що у неї відсутня заборгованість за надані позивачем послуги, оскільки у квартирі встановлено лічильники, згідно з яких вона кожного місяця, регулярно сплачує за надання послуг, на підтвердження чого надала копії акта демонтажу та встановлення лічильників від 23 лютого 2019 року, платіжні доручення про сплату за гаряче водопостачання та платіжні доручення про сплату за централізоване опалення.

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідачки та надані нею докази не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачкою не надані належні докази на підтвердження того, що лічильники гарячої води та централізованого опалення були прийняті на абонентський облік КП «Київтеплоенерго» (враховуючи, що в розрахунку заборгованості зазначено, що квартирний лічильник ГВП відсутній), а також, що лічильники були опломбовані та допущені до експлуатації.

Частина 4 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.

Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 270 від 12 жовтня 2018 року затверджений Порядок прийняття приладу обліку на абонентський облік (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2018 року за № 1304/32756).

Розділом ІІІ вказаного Порядку визначено, що вузол розподільного обліку/прилад - розподілювач теплової енергії, встановлений у приміщенні будівлі, приймається на абонентський облік виконавцем відповідної комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення від власника (співвласників) будівлі (для приміщення у будівлі, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна) або власника відповідного приміщення (якщо окреме приміщення у будівлі є самостійним об`єктом нерухомого майна).

Власник приміщення у будівлі, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, власник будівлі, в якій окреме приміщення не є самостійним об`єктом нерухомого майна, подає виконавцю відповідної комунальної послуги або визначеній власником (співвласниками) будівлі іншій особі, яка здійснює розподіл між споживачами обсягів комунальних послуг, письмову заяву в довільній формі про прийняття вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік.

Виконавець відповідної комунальної послуги або визначена власником (співвласниками) інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між

споживачами, протягом 5 календарних днів з дня отримання повідомлення призначає дату і час огляду й опломбування вузла обліку та повідомляє про них власнику приміщення, будівлі або його представнику.

Огляд і опломбування вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) проводяться представником виконавця відповідної комунальної послуги, іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами, у присутності власника (співвласників) окремого приміщення/будівлі (для приміщень, які не є самостійними об`єктами нерухомого майна) або його представника.

У разі відсутності порушень вимог частини першої статті 4 Закону представник виконавця відповідної комунальної послуги, визначеної власником (співвласниками) іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами, виконує опломбування вузла розподільного обліку (його засобу вимірювальної техніки, запірної арматури), приладу - розподілювача теплової енергії та запірної арматури на опалювальному приладі, на якому прилад-розподілювач встановлено, та складає акт про прийняття вузла розподільного обліку / приладу - розподілювача теплової енергії на абонентський облік відповідно до додатка 2 до цього Порядку.

Опломбування вузла розподільного обліку (його засобу вимірювальної техніки, запірної арматури) / приладу - розподілювача теплової енергії та запірної арматури опалювального приладу, на якому встановлено прилад - розподілювач теплової енергії, здійснюється пломбами виконавця відповідної комунальної послуги, визначеної власником (співвласниками) іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами.

Дата опломбування та початкові показання приладів обліку вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) зазначаються в акті про прийняття вузла розподільного обліку / приладу - розподілювача теплової енергії на абонентський облік.

З дати складання акта про прийняття вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) на абонентський облік такий вузол (прилад - розподілювач теплової енергії) є прийнятим виконавцем відповідної комунальної послуги (визначеною власником (співвласниками) будівлі іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) на абонентський облік, а показання його засобів вимірювальної техніки є обов`язковими для визначення обсягів спожитої комунальної послуги та розрахунків за неї.

У разі зміни виконавця відповідної комунальної послуги (визначеної власником (співвласниками) будівлі іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) попередній виконавець (визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) передає новому виконавцю (визначеній власником (співвласниками) будівлі іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів комунальної послуги між споживачами) акти про прийняття вузлів розподільного обліку (приладів - розподілювачів теплової енергії) на абонентський облік.

Надана відповідачкою копія акту демонтування та встановлення нових лічильників ГВП та ХВП від 23 лютого 2019 року, свідчить, що акт складений не у відповідності до вищезазначеного Порядку та не працівниками позивача. Також у вказаному акті відсутні відомості про опломбування лічильників та взяття їх на облік.

Крім того, відповідачкою не надані докази наявності у неї лічильника теплової енергії (опалення) квартири, його опломбування та взяття на облік.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачка неодноразово зверталася до позивача із заявами про взяття на облік наявних у неї лічильників, належними доказами не підтверджені, а матеріали справи таких заяв не містять.

Також необхідно враховувати, що виходячи з вимог статей 8, 17 Закону України

«Про метрологію та метрологічну діяльність» та статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», неповірені лічильники не є приладами обліку води та теплової енергії, відповідно підстави для врахування їх показників для нарахування оплати за послуги постачання гарячої води та теплової енергії (опалення) - відсутні.

Відповідачкою не було надано доказів здійснення повірки встановлених у неї лічильників.

Враховуючи викладене, доводи відповідачки щодо безпідставного нарахування КП «Київтеплоенерго» плати за централізоване опалення та постачання гарячої води без врахування показників лічильників, є необґрунтованими.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води вбачається, що у ньому враховані проведенні відповідачкою суми оплати за отриманні послуги згідно з доданими до відзиву та апеляційної скарги квитанціями (с.с. 75-91).

Отже, відповідачка, будучи споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, сплачувала кошти за спожиті послуги не у повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 грудня 2019 року складає 60 861,19грн, а саме: 8 876,94грн - за централізоване опалення та 51 984,25грн - за постачання гарячої води.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення на його користь інфляційних втрат у розмірі 1 090,65грн та 3% річних у розмірі 907,02грн на підставі статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлена наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем, вказані позовні вимоги є обґрунтованими.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, наданих позивачем, відповідачкою та її представником не спростовувався.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідачки стягується судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у сумі 2 102грн.

Разом з цим, вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 53грн, задоволенню не підлягають, у зв`язку із їх недоведеністю, так як надана Інформація не містить будь-яких даних стосовно власників квартири, де проживає відповідачка, а відтак не є належним доказом у підтвердження позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лічмана Олександра Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 березня 2022 року

скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, , заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8 876грн 94коп. (поточний рахунок № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», )

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, , заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 51984грн 25коп. (поточний рахунок № НОМЕР_4 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», ).

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, , інфляційну складову у розмірі 1090,65грн та 3% річних у розмірі 907,02грн, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 1 997грн 67коп. (поточний рахунок № НОМЕР_5 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», )

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, площа І. Франка, 5, , судовий збір у розмірі 2102грн (поточний рахунок № НОМЕР_4 у ТВБВ № 10026 /020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області ВАТ «Ощадбанк», ).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук