АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року

м. Чернівці

справа № 718/3020/24

провадження № 22-ц/822/316/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Одинака О. О.

суддів: Половінкіної Н. Ю., Височанської Н. К.

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кіцманська міська рада Чернівецького району Чернівецької області

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Нагорний В. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кіцманська міська рада Чернівецького району Чернівецької області (далі Кіцманська міська рада).

Просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок літ. А-І, загальною площею 46,80 кв. м., житловою 38,10 кв. м., 1935 року побудови; літня кухня літ. Б; сараї літ. В, Г, Д, Е; комора літ. З; вбиральня літ. Ж; криниця № 1; огорожа № 2-3.

Позов обґрунтований тим, що після смерті її матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_1 , її рідна сестра ОСОБА_2 та її рідний брат ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_5 позивачка прийняла спадщину, однак 12 вересня 2024 року отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій через те, що нею не було надано правовстановлюючих документів на житловий будинок, в зв`язку з чим для захисту своїх прав позивачка звернулась до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою при зверненні з цим позовом до суду не було надано суду достатніх доказів, що підтверджують всі істотні обставини справи, зокрема не надано доказів наявності або відсутності інших спадкоємців, не подано копії спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця, що позбавляє суд можливості перевірити коло спадкоємців після її смерті, а відповідно перевірити правильність визначення стороною позивача складу учасників цієї справи.

При цьому будь-яких клопотань про витребування копії спадкової справи у порядку та на підставах, визначених статтями 83, 84 ЦПК України, ані позивачкою, ані її представником подано не було, а відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів не є обов`язком суду.

Оскільки у даній справі позивачкою не надано належних та достатніх доказів, що підтверджують всі істотні обставини справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, поклавши в основу оскаржуваного рішення відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності або відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , зокрема копії спадкової справи, заведеної після смерті останньої, помилково не врахував вимоги цивільно-процесуального законодавства та сталу судову практику щодо обов`язку суду роз`яснити наслідки невчинення відповідної процесуальної дії.

В порушення вимог пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України судом першої інстанції при відкритті провадження у справі та призначенні її до розгляду не роз`яснено учасникам справи право заявити клопотання про витребування копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 , і як наслідок з`ясувати коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Чернівецького апеляційного суд від 07 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суд від 11 квітня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково.

Витребувано з Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 квітня 2025 на виконання ухвали Чернівецького апеляційного суд від 11 квітня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 99/2024 щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 80-96).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суд від 16 травня 2025 року призначено справу до розгляду на 27 травня 2025 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 17 лютого 2024 року Відділом державної реєстрації Кіцманської міської ради Чернівецького району Чернівецької області складено актовий запис № 38 (а. с. 19).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою померлої ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 15).

Постановою державного нотаріуса Кіцманської державної нотаріальної контори Чернівецької області від 12 вересня 2024 року № 338/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не подано державній нотаріальній конторі правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та документи, що підтверджують реєстрацію права власності на цей будинок, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії, і що вчинення таких нотаріальних дій без цих документів суперечить законодавству України (а. с. 20).

З копій матеріалів спадкової справи № 99/2024 щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено:

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка у встановленому законом порядку як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 ;

у матеріалах спадкової справи відсутні докази звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, а також того, що останні на момент смерті ОСОБА_5 постійно проживали з нею і у такий спосіб прийняли спадщину;

з матеріалів спадкової справи вбачається, що з покійною ОСОБА_5 на момент її смерті проживали дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внучка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , правнуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 80-96).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вище вимогам закону, з огляду на наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 , як на підставу визнання за нею право власності на спірний житловий будинок, який увійшов до складу спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 посилалася на те, що у встановленому законом порядку прийняла спадщину.

Пред`явлення позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що останні є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Зазначений висновок, викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження N 61-12264св22).

У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.

Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності» (пункти 80-82 постанови).

У справі, що переглядається, на підставі витребуваної судом апеляційної інстанції копії спадкової справи № 99/2024 щодо майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено:

ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею, яка у встановленому законом порядку як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 (а. с. 83);

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, а також того, що останні на момент смерті ОСОБА_5 постійно проживали з нею і у такий спосіб прийняли спадщину;

з матеріалів спадкової справи вбачається, що з покійною ОСОБА_5 на момент її смерті проживали дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внучка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , правнуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За таких обставин, слід зробити висновок про те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , шляхом неподання протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у силу їх відмови від прийняття спадщина відсутня юридична заінтересованість у вирішенні цього спору, а тому останні є неналежними відповідачами. В свою чергу належним відповідачем є Кіцманська міська рада, яка залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

При цьому колегія суддів враховує, що частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року в справі № 755/10537/21 вказано, що: «належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

В свою чергу, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (див. постанову Верховного Суду 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання про заміну первісних відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належним відповідачем Кіцманською міською радою.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

З огляду на викладене, у позові ОСОБА_1 слід було відмовити у зв`язку з його пред`явленням до неналежних відповідачів

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_1 з підстав неможливості перевірки правильності визначення позивачкою складу учасників цієї справи у зв`язку з неподанням до суду копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , помилково не врахував, що встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, і суд відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України, з метою виконання обов`язку суду встановленого законом (встановлення належності відповідачів) не був позбавлений можливості витребувати копію спадкової справи з власної ініціативи.

Окрім цього такі дії суду не вважалися б збиранням судом доказів, які стосуються предмета спору, адже спрямованні на встановлення неналежного складу відповідачів у справі, тобто виконання процесуального обов`язку суду і жодним чином не порушують принцип змагальності сторін.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, хоча й прийшов до правильного висновку про відмову у позові ОСОБА_1 , проте помилився щодо мотивів такої відмови, а тому підлягає зміні мотивувальна частина оскаржуваного рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції від 03 лютого 2025 року частково ухвалено за неправильного застосування норм матеріального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат

З огляду на висновок Чернівецького апеляційного суду про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції із залишенням без змін його резолютивної частини, судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Аналогічної позиції щодо розподілу судових витрат у випадку зміни мотивувальної частини оскаржених судових рішень із залишенням без змін їх резолютивних частин дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 01 жовтня 2019 року у справі № 916/22721/18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 910/11212/18, від 18 лютого 2020 року у справі № 912/2730/18, 25 червня 2020 року у справі № 908/299/18, від 03 листопада 2020 року у справі № 916/3146/17.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 лютого 2025 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Наталія ПОЛОВІНКІНА

Наталія Височанська