Справа № 462/9403/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

представника позивача - адвоката: Ільківа М.М.,

представника відповідача адвоката: Горбаєнко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та стягнення страхового відшкодування, суд

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ільків М.М. звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із ПрАТ «Скарбниця» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у загальному розмірі 144542,22 грн., а також пеню у розмірі 33600,14 грн., 3 % річних у розмірі 3874,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 18020,93 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.08.2023 року близько о 22:05 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099», номерний знак НОМЕР_1 , що був застрахований у ПрАТ «Скарбниця», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 12.03.2024 року на адресу ПрАТ «Скарбниця» направлено заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 290601,45 грн. 31.10.2024 року ПрАТ «Скарбниця» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 144542,22 грн. Відповідач вказав, що при розрахунку страхового відшкодування при прийнятті рішення враховано коефіцієнт відповідальності 0,5 та зменшено страхове відшкодування.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.01.2025 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ учасників справи. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечила повністю з підстав, викладених у письмових поясненнях, вказала, що оскільки ОСОБА_1 постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, якою було встановлено, що мало місце грубе порушення Правил дорожнього руху пішоходом, то у відповідача виник обов`язок про виплату страхового відшкодування у розмірі саме 144542,22 грн., що є пропорційним розподілом відповідальності між учасниками ДТП. Просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 2023 року, о 22 год. 00 хв. у м. Львові, на вул. Левандівська, 16А (міст), відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 .

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.04.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання.

Даним вироком суду встановлено, що внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 правил безпеки дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: рубець у лобній ділянці, рубці на задній поверхні правого плеча, садно на зовнішньо-боковій поверхні правого стегна, відкритий перелом кісток правої гомілки, закриті переломи 8, 9, 10, 11, 12 ребер ліворуч із забоєм легень, двобічним гідротораксом та компресивними ателектазами, травма органів черевної порожнини із видаленням селезінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення./а.с.49-51/

Згідно з матеріалами справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час вчинення ДТП була застрахована у ПрАТ «Скарбниця» /а.с.45/.

Відповідно до заяви представника позивача від 16.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Скарбниця» про виплату страхового відшкодування у розмірі 290601,45 грн./а.с.48/.

31.10.2024 року ПрАТ «Скарбниця» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 144542,22 грн./а.с.52/.

Відповідно до відповіді ПрАТ «АСК «Скарбниця» від 25.10.2024 року, страхова компанія прийняла рішення згідно Страхового акту 244/цв/23 про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 144542,22 грн./а.с.54/.

Згідно з додатку №1 до страхового такту №244/цв/23 розрахунок страхового відшкодування зроблено із врахуванням витрат, що не відносяться до страхового випадку у розмірі 1012,15 грн., та врахуванням коефіцієнту відповідальності 0,50 учасників ДТП згідно вироку від 09.04.2024 року №462/10131/23 та постанови від 25.09.2024 № 462/5095/24 /а.с.55/.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.09.2024 року у справі №462/5095/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що 04 серпня 2023 року о 22 год. 00 хв. у м. Львові на вул. Левандівська, 16А (міст), пішохід ОСОБА_1 здійснив перехід проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, не переконавшись, що це буде безпечно для нього та інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого на нього відбувся наїзд автомобіля ВАЗ21099, номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_1 здійснив грубе порушення п. 4.7, 4.14 (а,б), згідно яких пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Крім цього, пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Відтак, саме дії ОСОБА_1 , який нехтуючи Правилами дорожнього руху, свідомо прийняв рішення про здійснення переходу проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, що й призвело до пошкодження транспортного засобу ВАЗ21099, номерний знак НОМЕР_1 , з завданням власнику матеріальних збитків./а.с.58-59/.

Згідно з п.22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /що діяв станом на час виникнення спірних правовідносин/ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до викладеного у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №323/2127/16 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України),у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху».

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18).

Таким чином, оскільки в діях ОСОБА_1 встановлено факт грубого порушення п. 4.7, 4.14 (а,б), Правил дорожнього руху та, що саме дії ОСОБА_1 , який нехтуючи Правилами дорожнього руху, свідомо прийняв рішення про здійснення переходу проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, призвели до пошкодження транспортного засобу ВАЗ21099, номерний знак НОМЕР_1 , з завданням власнику матеріальних збитків, а тому суд приходить до переконання, що страхова компанія правомірно зменшила розмір страхового відшкодування, а підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідач не заявляв про відшкодування судових витрат, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. 1187,1193 ЦК України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Акціонерна Страхова Компанія «Скарбниця» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 23.05.2025 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.