П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2025 року місто Київ

справа № 758/9768/24

провадження № 22-ц/824/4647/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Калугіним Дмитром Олеговичем,

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року та додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року, ухвалені у складі судді Якимець О.І., -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2 серпня 2024 року, які стягуються на підставі наказу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року; звільнити позивача від сплати заборгованості за сплати аліментів за період з 1 червня 2019 року по 2 серпня 2024 року.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2010 року, який був розірваний на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2024 року.

Від шлюбу позивач та відповідач мають трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2019 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Місце проживання дітей в судовому порядку не визначалось.

Діти позивача і відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 з червня 2018 року, ОСОБА_4 - з червня 2019 року.

Відповідачка ОСОБА_2 проживає окремо.

Враховуючи те, що діти позивача проживають разом з ним, позивач має право на звернення до суду з позовом про припинення стягнення з нього аліментів та звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які стягуються на підставі наказу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року в справі № 758/2224/19, починаючи з 2серпня 2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, змінити додаткове рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовну вимогу задовольнити і стягнути 15000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Апелянт вважає, що оскаржувані рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, встановивши, що діти проживають разом з позивачем, мав би задовольнити позов в частині звільнення від сплати заборгованості.

Що стосується додаткового рішення, то в цій частині апелянт зазначає про те, що зменшення суми судових витрат можливе лише за клопотанням іншої сторони, суд, ураховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу, з власності ініціативи.

Правом на подання відзиву відповідачка ОСОБА_2 не скористалась.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Калугін Д.О. просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості зі сплати аліментів, які стягувались на підставі наказу Подільського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за період з 1 червня 2019 року по 2 серпня 2024 року. Додаткове рішення змінити в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 93). Причини своєї неявки суду не повідомила

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження.

28 травня 2019 року судовим наказом Подільського районного суду м. Києва № 758/2224/19 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 8 лютого 2019 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Судовий наказ пред`явлено до примусового виконання та державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 60360876.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 1 квітня 2024 року в розмірі 172302 грн., що підтверджується складеним 19 квітня 2024 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2024 року в справі № 758/14469/23 шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині вимоги про звільнення від сплати заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки заборгованість за аліментами виникла не через настання у позивача складних життєвих обставин чи погіршення стану його здоров`я, а також істотних обставин у розумінні ч.2 ст.197 СК України, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення заборгованості щодо сплати аліментів, судом не встановлено, тому визначених законом підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам немає.

Приймаючи рішення про стягнення половини із заявленої суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги задоволені частково, відповідно підлягає стягненню з відповідача лише половина витрат позивача на професійну правничу допомогу ( 15000 грн. : 2). Крім того, суд першої інстанції зазначив, що сума 7500 грн. відповідає критерію реальності та розумності, є співмірною зі складністю категорії справи, фінансового стану обох сторін.

З такими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу, що заочне рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, а тому переглядається судом апеляційної інстанції тільки в цій частині.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною восьмою Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Указаною нормою права імперативно встановлено право власності дитини на аліменти, які отримуються на неї одним із батьків, та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

З урахуванням предмету цього спору (звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 1 червня 2019 року по 2 серпня 2024 року), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти у визначений період часу, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, за змістом вказаної норми права особа, з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі, у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку, може звернутися із

відповідним позовом.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, з аналізу положень статті 197 СК України вбачається, що боржник по сплаті аліментів може бути звільнений від сплати цієї заборгованості у випадку настання певних обставин, характер яких мають істотне значення, тобто таких, які унеможливлювали вчасне виконання свого обов`язку зі сплати аліментів та не залежали від волі боржника. Наприклад пов`язані із тяжкою хворобою, або втратою доходу чи втратою працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь -які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не пов'язує звільнення його від сплати заборгованості з обставинами його тяжкої хвороби або втрати доходу чи втратою працездатності.

В обґрунтування своїх вимог посилається лише, на те, що діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживають з ним тривалий час.

Установлено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої ним не оспорюється. При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_3 (з червня 2018 року) та ОСОБА_4 (з червня 2019 року) проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідачка проживає окремо.

В той же час за заявою ОСОБА_2 , матері дітей, Подільським районним судом м. Києва 28 травня 2019 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, за заявою боржника не визнавався.

Судовий наказ стягувачем звернуто до виконання у жовтні 2019 року, що підтверджується даними з Автоматизованої системи виконавчого провадження, 24 жовтня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

За загальним правилом аліменти стягуються на користь одного із батьків, з ким проживають діти.

Отже, враховуючи дату видачі судового наказу, дату звернення судового наказу до примусового виконання стягувачем, не оспорення судового наказу боржником, тривалість виконавчого провадження, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження проживання дітей з батьком і утримання їх останнім, відсутність рішення суду про визначення місця проживання дітей з батьком, - відсутні підстави вважати доведеним той факт, що діти проживають з батьком, зокрема, ОСОБА_3 з червня 2018 року, ОСОБА_4 з червня 2019 року.

Позивачем не надано суду доказів, які могли підтверджувати факт проживання дітей з батьком і перебування дітей на його утриманні, зокрема, акти органу опіки та піклування, копії витягу з медичної картки неповнолітніх дітей у період проживання з батьком, копії консультативного висновку лікаря, проходження профілактичних досліджень, документи про відвідування гуртків, довідки з місця навчання, квитанції про придбання одягу, шкільного приладдя чи інших речей? довідки з навчальних закладів, фото та відео та ін.. Тобто ті документи, котрі підтверджують реальне проживання дітей з батьком та його участь в утриманні неповнолітніх дітей в заявлений ним період часу.

Самі по собі надані позивачем на підтвердження факту проживання дітей з батьком чотири акти від 20 грудня 2023 року, що складені мешканцями будинку АДРЕСА_4 , як зазначав представник позивача, сусідами ОСОБА_1 , не дають підстав вважати, що діти ОСОБА_3 з червня 2018 року, ОСОБА_4 з червня 2019 року проживають з лише з батьком і знаходяться на його утриманні.

Крім того, два акти, складені двома особами, місце проживання яких в актах зазначено: АДРЕСА_5 , відповідно до змісту яких вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають за адресою: АДРЕСА_6 , з червня 2018 року і з червня 2019 року відповідно, є неналежними доказами, оскільки не містять інформації, де і з ким проживають діти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є встановленою обставина, що неповнолітні діти ОСОБА_3 ОСОБА_4 у різний період почали проживати з батьком з батьком, зокрема, ОСОБА_3 - з червня 2018 року, а ОСОБА_4 з червня 2019 року. Разом з тим, такий висновок не впливає на правильність загального висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за період з 1 червня 2019 року по 2 серпня 2024 року.

Що стосується додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи рішення про стягнення половини із заявленої суми витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги задоволені частково. Крім того, сума 7500 грн. відповідає критерію реальності та розумності, є співмірною зі складністю категорії справи, фінансового стану обох сторін.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Врахувавши, що із двох заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції задовольнив лише одну, відповідно висновок суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто в розмірі половини суми витрат (7500 грн.) є правильним.

В такому випадку, відсутність заперечення відповідача щодо обґрунтованості позивачем його витрат на професійну правничу допомогу правового значення не має. Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення не ґрунтуються на законі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення є безпідставними і необґрунтованими.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстави для розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції - відсутні.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Калугіним Дмитром Олеговичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус