Справа № 548/874/25
Провадження № 2/548/463/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2025 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря - Безносик Д. Ю.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Гаркавенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Комунсервіс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 11.04.2025 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Комунсервіс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У обгрунтування позову вказував, що 18.07.2018 його прийнято на роботу охоронником у КП "Комунсервіс".

24.02.2025 директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 30/0 про оголошення йому догани у зв`язку із порушенням трудової дисципліни 23.02.2025.

31.03.2025 директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 43/0 про оголошення йому догани у зв`язку із порушенням трудової дисципліни 28.03.2025.

Крім цього, директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 16/к, яким позивача звільнено із роботи у КП "Коменсервіс" з 31.03.2025 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Позивач не згоден із наказом про звільнення, оскільки підставою для його звільнення з роботи стало систематичне невиконання ним посадових облов`язків, за що його вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді доган наказами від 24.02.2025 та 31.03.2025, тому у відповідача не було підстав для його подальшого звільнення за вчинення того проступку, за який він вже був підданий стягненню, так як за порушення трудової дисципліни до працвника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення - догана чи звільнення.

Тому наказ про звільнення № 16/к, яким позивача звільнено із роботи у КП "Коменсервіс" з 31.03.2025 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, вважає незаконним і прохає скасувати та поновити його на посаді охоронника КП "Комунсервіс" з 31.03.2025 та стягнути із цього підприємства на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

Розмір та факт завдання йому моральної шкоди відповідачем обгрунтовує тим, що у зв`язку із незаконним на його думку звільненням з роботи, він відчував душевні страждання та переживання, був змушений додавати зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 цю позовну заяву було передано для розгляду судді Старокожку В.П.

Ухвалою судді від 15.04.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк для усунення вказаних недоліків.

22.04.2025 після усунення вказаних судом недоліків позовної заяви у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників судового розгляду у судове засідання на 19.05.2025.

01.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній у задоволенні позову прохає відмовити та вказує, що не визнає позовні вимоги повністю, так як вважає, що звільнення позивача відбулося на законних підставах.

12.05.2025 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останнній наполягав на задоволенні позовних вимог з підтав, викладених у позові.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити. Надав пояснення, які відповідають викладеному у позовній заяві. Додатково вказав, що твердження відповідача, викладені у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки він не перебував у нетверезому стані в робочий час на території КП "Комунсервіс" 23.02.2025 та 28.05.2025, вказав, що доказів протилежного до матеріалів справи останнім не додано. Щодо начебто невиконання ним своїх посадових обов`язків, яке полягало у тому, що він несвоєчасно провів опалення приміщення господарчого двору та нагрівання води, яка потрібна водіям та трактористам машинно-траспортного парку для запуску автомобілів в холодну пору року, пояснив, що йому для опалення підприємством було надано ''сирі'' дрова, непридатні для цього, тому він не міг вчасно та якісно виконати свою роботу.

Щодо моральної шкоди та її розміру, вказав, що вважає, що йому завдано моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн в результаті незаконного звільнення, яка полягала у тому, що він переживав через звільнення, тому у нього піднявся рівень цукру у крові, що спричинило погіршення здоров`я, також він поніс судові витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги, які на його думку підлягають відшкодуванню за рахунок заявленого ним розміру моральної шкоди.

Представник відповідача Гаркавенко І.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала повністю, прохала у задоволенні позову відмовити. Вказала, що накази директора КП "Комунсервіс" Лозенка О. № 30/0 від 24.02.2025 та № 43/0 від 31.03.2025 про оголошення позивачу доган у зв`язку із порушенням трудової дисципліни є законними, вони стали наслідком порушення ним трудової дисципліни, що полягало у перебуванні останнього в стані алкогольного сп`яніння під час робочого часу на території підприємства, в тому числі допущення на територію підприємтства сторонньої особи, ці факти належним чином зафіксовані та докази маються в матеріалах справи. Також законним та обгрунтованим є наказ директора № 16/К від 31.03.2025 про звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної ним посади у КП "Комунсервіс'' на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши сторони, належно оцінивши надані сторонами докази, суд доходить твердого переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.07.2018 прийнятий на роботу охоронником у Комунальне підприємство "Комунсервіс", що підтверджується копією наказу директора КП "Комунсервіс" № 52/к від 16.07.2018 /а.с. 31/, копією трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , та не заперечується сторонами.

Посадові обов`язки останнього передбачені посадовою інструкцією охоронника, затвердженою директором КП "Комунсервіс", з якою ОСОБА_1 ознайомлений 18.07.2018, копія якої додається /а.с. 28-30/.

24.02.2025 директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 30/0 про оголошення ОСОБА_1 догани у зв`язку із порушенням трудової дисципліни - розпивання алкогольних напоїв та перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, підстава: доповідна записка про розпивання алкогольних напоїв та перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від 23.02.2024, акт про перебування на робочому мсці в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від 23.02.2025, відеофіксація факту розпивання алкогольних напоїв та перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 /а.с. 33-36/.

26.02.2025 уповноваженими працівниками КП "Комунсервіс" складено акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення з приводу свого перебування на роботі у нетверезому стані 23.02.2024 та відмову від ознайомлення в наказі про винесення йому догани /а.с. 37/.

31.03.2025 директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 43/0 про оголошення ОСОБА_1 догани у зв`язку із порушенням трудової дисципліни - розпивання алкогольних напоїв та перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, а також допущення перебування сторонньої особи на об`єкті, який знаходиться під охороною, підстава: доповідна записка про розпивання алкогольних напоїв та перебування на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 від 31.03.2025, акт про встановлення перебування сторонньої особи на об`єкті. який знаходиться під охороною, від 31.03.2025 /а.с. 39-41/.

31.03.2025 уповноваженими працівниками КП "Комунсервіс" складено акт про те, що ОСОБА_1 ознайомлено із наказом № 43/о від 31.03.2025 про оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни, від підписання наказу він відмовився /а.с. 43/.

Відповідно до витягу із протоколу № 7 засідання первинної профспілкової організації Хорольського КП "Комунсервіс" від 31.03.2025 надано згоду на звільнення з роботи ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором ( п. 3 ст. 40 КЗпП України) /а.с. 44/.

Директором КП "Комунсервіс" Лозенком О. видано наказ № 16/к, яким позивача звільнено із роботи у КП "Коменсервіс" з 31.03.2025 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, підстава: доповідна записка в.о. інженера МТП Матвеєва М.П. від 31.03.2025, протокол профспілкового комітету від 31.03.2025 /а.с. 38/.

31.03.2025 ОСОБА_1 працедавцем КП "Комунсервіс" засобами "Укрпошти" було надіслано повідомлення про необхідність надати у відділ кадрів підприємства трудову книжку для внесення запису про звільнення, яке було отримано останнім 02.04.2025, що підтверджується відповідною копією поштового повідомлення /а.с. 45-46/.

Спірні правовідносини між сторонами є трудовими та регулюються нормами Кзпп України.

Відповідно до ст. 139 Кзпп України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до вимог частини другої статті 140 Кодексу роботодавець щодо окремих несумлінних працівників вправі застосовувати в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Отже, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених Кзпп України, Правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливо застосування положень ст.147 Кзпп України, згідно з якою за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

За змістом цієї норми догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 148 Кзпп України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147-149 Кзпп України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота працівника тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Крім того, при притягненні працівника до даного виду відповідальності адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Відповідно до статті 149 Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно зі статтею 150 Кодексу дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу).

Під час судового розгляду справи, на переконання суду, знайшов своє підтвердження факт порушення позивачем трудової дисципліни 23.02.2025, в результаті чого 24.02.2025 директором КП "Комунсервіс" було видано наказ № 30/0 про оголошення догани ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду справи, на переконання суду, знайшов своє підтвердження факт порушення позивачем трудової дисципліни 31.03.2025, в результаті чого 31.03.2025 директором КП "Комунсервіс" було видано наказ № 43/0 про оголошення догани ОСОБА_1 .

Проте, в подальшому, цього ж дня, 31.03.2025, директором КП "Комунсервіс" видано також наказ № 16/К про звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ 31.03.2025, яким останнього звільнено із посади охоронника КП "Комунсервіс". Із законністю видачі цього наказу суд не погоджується з нижчевикладеним підстав.

Судом встановлено, що наказом директора КП "Комунсервіс" № 16/К від 31.03.2025 позивача звільнено з роботи за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Пунктом 3 частини 1 Статтею 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: ч. 1 п. 3 - ''систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення''.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

При цьому, згідно зі ст. 147 КЗпП України звільнення є одним із заходів стягнення, що застосовується до працівника за порушення трудової дисципліни.

Як вже вказано вище, відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Всупереч вказаним вимогам відповідач, встановивши порушення позивачем трудової дисципліни, наклав на нього дисциплінарні стягнення у вигляді догани наказами від № 30/0 від 24.02.2025 та № 43/0 від 31.03.2025 та за останнє порушення наказом № 16/К від 31.03.2025 застосував ще одне дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено, що наказом директора КП "Комунсервіс" від 31.03.2025 за № 16/К Лозенком О. ''Про звільнення ОСОБА_1 " щодо останнього застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення не за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання покладених на нього обов`язків, а за ті проступки, за які до позивача вже застосовувались дисциплінарні стягнення, суд приходить до висновку, що вказаний наказ підлягає скасуванню, так як звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням встановленого законом порядку, що свідчить про незаконність такого звільнення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ураховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника КП "Комунсервіс" № 16/К від 31.03.2025 слід скасувати, позивача поновити на посаді охоронника КП "Комунсервіс" з 31 березня 2025 року та стягнути з відповідача на користь останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2025 року по 19 травня 2025 року в розмірі 24028,13 грн (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача судом враховуються роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, надані у п.21 Постанови від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з якими, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу суд зазначає, що на час звільнення позивача його середньомісячна зарплата складала (зарплата за лютий 2025 року + заплата за березень 2025 року ) / 2 = 14466,05 грн.

Середньоденний заробіток становив (зарплата за лютий 2025 року + заплата за березень 2025 року ) = 28932,09 грн : 59 днів = 490,37 грн.

З урахуванням часу вимушеного прогулу з 01.04.2025 по дату ухвалення рішення 19.05.2025 - 49 днів та середньоденнього заробітку 490,37 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 49 * 490,27 грн = 24028,13 грн та підлягає у цій сумі стягненню із відповідача на його користь з попереднім відрахуванням із вказаної суми передбачених законом обов`язкових податків та платежів.

Згідно зі ст. 235 ч. 5 КЗпП України та п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню, а тому необхідно допустити негайне виконання судового рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 14466,05 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн, суд вирішуючи її, доходить висновку про таке.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в п. 3 Постанови від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, згідно з пунктом 5 цієї Постанови до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Слід зазначити, що застосування принципу презумпції моральної шкоди не випливає з чинного законодавства. Загальне правило про розподіл обов`язків доказування, встановлене ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставуу своїх вимог та заперечень. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення йому відповідачем моральної шкоди та її розмір.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Як зазначенов п. 9 Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем ОСОБА_1 не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими письмовими доказами це підтверджується, останній не надав суду жодних доказів причино - наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями.

Отже, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди.

З наведеного вище суд доходить висновку, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, як то доказів погіршення стану здоров`я після звільнення тощо, розміру такої шкоди, натомість у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні останній пояснив, що мав погіршення стану здоров`я, оскільки у нього піднявся рівень цукру у крові після звільнення та переживань з цього приводу (письмових доказів цього суду не надано) та зазначив, що зокрема, вказана сума моральної шкоди складається із витрат на правову допомогу, які він поніс у зв`язку із підготовкою та подачею позову до суду, доказів чого також суду не надав.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані позивачем витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат по справі відповідно до ст. 133 ЦПК України та їх стягнення проводиться на підставі ст. 141 ЦПК України, за своєю юридичною природою вони не можуть враховуватися при вирішенні питання про стягнення завданої позивачу відповідачем моральної шкоди.

За таких обставин, у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди із відповідача в розмірі 20000,00 грн на користь позивача слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час судового розгляду справи позивач прохав стягнути із відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, що сплачені ним згідно з платіжною інструкцією № 70148555-2 від 22.04.2025 /а.с. 18/ на виконання ухвали суду від 15.04.2025 за позовну вимогу немайнового характеру про скасування наказу директора КП "Комунсервіс" № 16/К від 31.05.2025 про звільнення. Від сплати судового збору в частині позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звільнений на підставі Закону України "Про судовий збір".

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову, суд доходить висновку про стягнення із відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 265, 268, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

цивільний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Комунсервіс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Комунального підприємства "Комунсервіс" № 16/К від 31 березня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 - охоронника КП "Комунсервіс" за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді охоронника Комунального підприємства "Комунсервіс" з 31 березня 2025 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Стягнути з Комунального підприємства "Комунсервіс" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2025 року по 19 травня 2025 року в розмірі 24028 (двадцять чотири тисячі двадцять вісім) грн 13 коп (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 14466 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят шість) грн 05 коп.

Стягнути з Комунального підприємства "Комунсервіс" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне підприємство "Комунсервіс", адреса: м. Хорол, вул. Шевченка, 33А Лубенського району Полтавської області, .

Повний текст рішення суду виготовлено 26.05.2025.

Головуючий