ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
№ провадження 2/646/913/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.05.25 місто Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:
головуючої судді Іщенко О. В.,
за участю секретаря судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»,
представник позивача Сторожишина О. О.,
відповідачка ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку заочного розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором кредиту і договору страхування. Відповідно до розділу 1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 23 700, 00 гривень для власних потреб. В свою чергу позичальник отримує кредит і доручає банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 36 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 9,99 % річних.
На виконання умов вказаного договору Акціонерним товариством "Ідея Банк" свої зобов`язання щодо видачі відповідної суми кредиту виконав повністю. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконувала з істотним порушенням його умов, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що зумовило виникнення простроченої заборгованості.
Всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим істотно порушила взяті на себе кредитні зобов`язання.
Окрім того, позивач зазначає, що 25 липня 2023 року між Акціонерним товариством "Ідея Банк" і Товариством з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" було укладено договір факторингу № 01.02-1/23.
Окрім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь судові витрати у повному обсязі.
До позовної заяви представником Товариства з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" додано клопотання, у якому він просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні на 27 січня 2025 року.
Відповідачка у судове засідання, призначене на 27 січня 2025 року, не з`явилась, клопотань/заяв від неї до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надходив.
Ураховуючи той факт, що сторони вперше викликались у судове засідання, суду була невідома правова позиція відповідачки, судове засідання було відкладено на 05 березня 2025 року.
У судове засідання 05 березня 2025 року ОСОБА_1 повторно не з`явилась, заяв/клопотань від неї не надходило, відзив на позовну заяву не надходив.
З метою дотримання принципів рівності учасників процесу, забезпечення доступу сторін до правосуддя, судове засідання було відкладено на 30 квітня 2025 року.
Відповідачка у судове засідання 30 квітня 2025 року також не з`явилась, про дату, час та місце його проведення повідомлялась належним чином шляхом направлення процесуальних документів засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомила, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідачки у судові засідання та не повідомлення нею про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, ухвалою від 30 квітня 2025 року постановив розглядати справу за відсутності відповідачки у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до розділу 1. зазначеного договору банк надає позичальнику кредит (тип кредиту - "простий") у розмірі 23 700, 00 гривень. В свою чергу позичальник отримує кредит строком на 36 місяців зі змінюваною процентною ставкою 9,99 % річних.
Під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5. додатку 1 як "інші послуги банку". Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку: www.ideabank.ua.
Датою повернення кредиту є 18 липня 2022 року. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритий у банку відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до даного договору.
Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 23 700, 00 гривень на рахунок № НОМЕР_3 позичальника, який відкритий в АТ "Ідея Банк", та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3 268, 97 гривень згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до пункту 2. цього договору.
Змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5 %, збільшена на маржу банку в розмірі 0,49 %.
Згідно з пунктом 4. кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
Пунктом 6. кредитного договору встановлено, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в договорі, і є невід`ємною частиною договору, та чинна редакція якого розміщена на сайті Банку www.ideabank.ua.
Згідно з пунктом 5. паспорта споживчого кредиту відповідачка зобов`язана щомісячно сплачувати: платіж на погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом та платіж за надання інших послуг банку.
На підтвердження виконання умов вищезазначеного кредитного договору стосовно видачі/перерахування відповідних кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 . Акціонерним товариством «Ідея Банк» позивачем до суду надано ордер-розпорядження №1 про видачу кредиту від 18 липня 2019 року та ордер-розпорядження № 2 про сплату страхового платежу від 18 липня 2019 року. Також в матеріалах справи наявна виписка від 25.07.2023 з банківського рахунку відповідачки з 18.07.2019 по 25.07.2023. Зазначені документи оформлено відповідно до законодавства позичальником - Акціонерним товариством «Ідея Банк».
25 липня 2023 року між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 01.02-31/23.
Відповідно до розділу 2. зазначеного договору Акціонерне товариство «Ідея Банк» відступає свої права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» набуває права вимоги за первинними договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Акціонерного товариства «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно із пунктом 4.1. договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» зобов`язується сплатити Акціонерному товариству «Ідея Банк» суму фінансування шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки Акціонерного товариства «Ідея Банк» протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами договору і реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».
Відповідно до пункту 5.1 договору права вимоги вважаються такими, що перейшли від Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» зобов`язань, передбачених пунктом 4.1 договору.
До договору факторінгу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 додано додаток №1 «Реєстр боржників», додаток №2 «Акр приймання - передачі документації» та додаток №3 «Акт повернення права вимоги до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року».
Зазначені вище документи підписані керівниками сторін договору факторингу та скріплені печатками юридичних осіб.
Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 9217 від 26 липня 2023 року, ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перерахувало АТ «ІДЕЯ БАНК» кошти у розмірі 11 963 508, 00 гривень у якості оплати фінансування згідно договора факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023.
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, який підписано сторонами та скріплено печатками юридичних осіб, ОСОБА_1 має заборгованість за основним боргом - 18 234, 38 гривні, заборгованість за відсотками - 5 899, 24 гривень, заборгованість за комісіями - 26 712, 27 гривень, що складає загальну суму заборгованості - 50 845, 89 гривень; кількість днів прострочення - 1 280, фінансова установа, що видала кредит - АТ «ІДЕЯ БАНК», дата останнього платежу - 22.01.2020, сума останнього платежу - 33, 03; сума всіх платежів боржника - 9 866,07.
Згідно із Рішенням СВЕА ЕКОНОМІ КІПР ЛІМІТЕД єдиного учасника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» змінило назву товариства на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС».
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між кредитодавцем - Акціонерним товариством "Ідея Банк" та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг.
Відповідно до договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором.
Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
За приписами частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із приписами частин першої та третьої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно із приписами частин першої, четвертої, п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.
У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно із приписами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
На підтвердження факту належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання грошових коштів відповідачці у розмірі 23 700, 00 гривень позивач долучив до позовної заяви ордер - розпорядження № 1 «про видачу кредиту» та ордер - розпорядження № 2 «про сплату страхового платежу», згідно з якими наявне розпорядження про перерахування коштів у розмірі 20 431, 03 гривня та 3 268, 97 гривень, відповідно, на особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Окрім того, суд зазначає, що у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, ураховуючи наявність у справі зазначених вище доказів у якості перерахування на рахунок відповідачки кредитних коштів у розмірі 23 700, 00 гривень, суд уважає доведеним факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у зазначеному розмірі.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Як встановлено судом, між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" було укладено договір факторингу № 01.02-1/23.
Відповідно до пункту 5.1 зазначеного договору права вимоги вважаються такими, що перейшли від Акціонерного товариства «Ідея Банк» до Товаритсва з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» зобов`язань, передбачених пунктом 4.1 договору
Згідно із пунктом 4.1. договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» зобов`язується сплатити Акціонерному товариству «Ідея Банк» суму фінансування шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки Акціонерного товариства «Ідея Банк» протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами договору і реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».
Судом встановлено, що зазначені вище необхідні умови набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» права вимоги до боржників останнім виконано, що підтверджується додатком №1 «Реєстр боржників» та платіжною інструкцією № 9217, які додані до договору факторингу.
Отже, суд уважає доведеним позивачем факт набуття ним права вимоги до боржників, до переліку яких входить і відповідачка ОСОБА_1 .
Стосовно заборгованості відповідачки за основним боргом, нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями у зазначеному позивачем розмірі суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
У якості доказу про наявність заборгованості ОСОБА_1 за основним боргом - у сумі 18 234, 38 гривень; за нарахованими та несплаченими відсотками - у сумі 5 899, 24 гривень та нарахованими та несплаченими комісіями - у сумі 26 712, 27 гривень, позивачем надано довідку - розрахунок, змістом якої фактично є відображення кінцевих зазначених вище сум заборгованості.
Детального розрахунку сум заборгованості за зазначеними вище опціями позивачем суду не надано.
Отже, суд критично ставиться до підтвердження заборгованості у зазначеному розмірі наданою довідкою - розрахунком, яка не відображає ні період, за який здійснювався розрахунок заборгованості за основним боргом, нарахування несплачених відсотків за користування кредитом, ні відсоткову ставку, ні залишкову суму кредиту, на яку, згідно із договором, мають бути нараховані відсотки.
Як уже було зазначено судом, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Виписка по рахунку № НОМЕР_4 з 18.07.2019 по 25.07.2023 не містить інформації по зазначену дату. Остання інформація зазначена у документі - 22.01.2020. Загальна сума по кредиту та дебету 33 566, 07 гривень, ймовірно, станом на 22.01.2020.
Отже, із змісту зазначеного документу неможливо встановити заборгованість за основним боргом у розмірі 18 232,38 гривні.
Окрім того, надана позивачем виписка за кредитним рахунком не може уважатись безумовним доказом підтвердження достовірності розміру заборгованості в частині нарахованих та несплачених відсотків, оскільки в даній виписці не міститься інформація про розмір відсоткової ставки, яка застосовувалася Акціонерним товариством «Ідея Банк», що, в свою чергу, позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування відсотків.
Тому, суд уважає, що за відсутності інших доказів, наявна в матеріалах справи довідка-розрахунок заборгованості, яка складена попереднім кредитором, та виписка по рахунку у наданій формі не містять детального розрахунку/інформації такої заборгованості, з яких убачалося би здійснення боржником останньої оплати за кредитом, дані щодо руху коштів на рахунку, інформацію про внесення/невнесення відповідачкою коштів на погашення кредиту та на оплату відсотків щомісячно, та не можуть слугувати належними доказами наявності у ОСОБА_1 заборгованості за основним боргом та по сплаті відсотків перед позивачем у заявленому ним до стягнення розмірі.
Стосовно заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 26 712, 27 гривень, який складає більшу частини загальної заборгованості ОСОБА_1 , суд зазначє, що відповідно до пункту 5. «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» паспорту споживчого кредиту, який було власноручно підписано відповідачкою, платежі за такими опціями як «комісія за надання кредиту» та «комісійний збір» - відсутні. Наявний розрахунок за «інші послуги банку», який за своїм загальний розміром є меншим та не відповідає зазначеному вище розміру за нарахованими та несплаченими комісіями.
Окрім того, сам по собі договір факторингу та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості.
Згідно із частиною першою статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із вимогами частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості за основним боргом, нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями, який підлягає стягненню, тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 289, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення складено 16 травня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , місцезнаходження: бульвар Вацлава Гавела, будинок 6, місто Київ, 03126, номер телефона: 67; e-mail: ;

Представник позивача: Сторожишина Олександра Олегівна, РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: бульвар Вацлава Гавела, будинок 6з, місто Київ, 03124, номер телефона: НОМЕР_6 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Іщенко