КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 359/4254/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2443/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" - адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року (суддя Керекеза Я.І.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

у квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики №9211271 від 24 липня 2020 року в розмірі 27 422,09грн, а також судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40грн та витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 7 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 24 липня 2020 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №9211271, на підставі якого відповідачка отримала 8 000грн, які зобов`язалася повернути не пізніше 23 серпня 2020 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1,60% у день.

Позивач посилався на те, що 5 лютого 2024 року ним було набуто право вимоги за вказаним договором позики на підставі договору факторингу №20240205/2, укладеного з ТОВ «Сіроко Фінанс», яке є правонаступником ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів».

Позивач зазначав, що станом на 18 квітня 2024 року заборгованість відповідачки за договором позики №9211271 від 24 липня 2020 року становить 27 442грн, яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 8 000грн; заборгованості по процентам за користування - 15 360грн; інфляційного збільшення - 4 082,09грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором позики №9211271 від 24 липня 2020 року в розмірі 27 422,09грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 8 000грн, заборгованість за відсотками - 15 360грн, інфляційні втрати - 4 082,09грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір в розмірі 2 422,40грн. В задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15

серпня 2024 року заяву представника ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвоката

Дзундзи О.В. про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - адвокат Дзундза О.В. просить рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000грн, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення норм процесуального права.

Також представник позивача просить стягнути з відповідачки судові витрати, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи, а саме витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000грн.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що договором про надання правової допомоги №1276320 від 18 квітня 2024 року встановлено фіксований розмір гонорару - 7 000грн, що є достатньою підставою для стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу. Разом з цим, 30 липня 2024 року, після отримання копії оскаржуваного рішення, між нею та позивачем все-таки був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №1, на підставі пункту 4.2 договору про надання правової допомоги. Який був наданий суду першої інстанції у порядку ст. 246 ЦПК України із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2024 року представником позивача не оскаржується, тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, зокрема, передбаченого договором про надання правової допомоги акту на підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну

заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000грн. При цьому, у позовній заяві не було заявлено, що вказаний розмір є орієнтовним і докази понесених витрат будуть надані у порядку, передбаченому частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Розгляд даної справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а відтак докази у підтвердження понесених витрат позивач повинен був додати до позовної заяви.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви було долучено копію договору про надання правової допомоги № 20241804/2 від 18 квітня 2024 року, укладеного між адвокатом Дзундзою О.В. (адвокат) та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (клієнт) (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбаченим цим договором.

Пунктом 1.2. договору сторони визначили, що правова допомога за цим договором

полягає у захисті інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до ОСОБА_1 за договором позики № 9211271.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000грн.

Відповідно до пунктів 4.5, 4.6 Договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами). Акт надсилається клієнту поштою (електронною поштою, передається особисто). На письмову вимогу клієнта, адвокат може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги. Акт про надання правової допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на цей акт.

Отже, умовами договору, укладеного між адвокатом Дзундза О.В. та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», передбачено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, який підписується сторонами.

Разом з цим, такий акт не був доданий до позовної заяви, а також не був наданий суду першої інстанції до прийняття судом рішення у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про не надання позивачем достатніх доказів у підтвердження вимоги про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві був зазначений тільки попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правову допомогу, тому докази у підтвердження понесених витрат позивач мав право подати відповідно до положень ст. 246 ЦПК України після ухвалення судом рішення, не відповідають обставинам справи та тексту позовної заяви, яка, як вже зазначалося вище, не містила посилань на те, що вказаний розмір витрат на правову допомогу є попереднім (орієнтовним) і докази у його підтвердження будуть надані у порядку, передбаченому частиною 8 статті 141 ЦПК України.

Крім того, відповідно до умов договору, розмір витрат на правову допомогу є фіксованим, а відтак не може бути попереднім (орієнтовним).

Посилання в апеляційній скарзі на факт складання акту 30 липня 2024 року, правового значення не має, оскільки на момент ухвалення Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області рішення від 30 липня 2024 року, зазначений акт суду наданий не був.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування позивачу судових витрат правильно застосовані норми процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення суду в цій частині та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" - адвоката Дзундзи Ольги Володимирівни залишити без задоволення, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області

від 30 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук