ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2206/24
Номер провадження 22-ц/818/223/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року в складі судді Тимош О.М. у справі № 953/2206/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (далі ТОВ «ФК «РІАЛЬТО») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 17 січня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») укладено договір № 1-4, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 26 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «ОКСІ БАНК» суму зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на сайті в мережі https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Одноразовий ідентифікатор 380667 направлявся відповідачу 17 січня 2021 року о 14:19:49 години шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався при реєстрації.

Крім цього, відповідачем було пролонговано кредитний договір шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн.

01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (Новий кредитор, укладено Договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за Договором № 210117?31761-4 від 17 січня 2021 року.

Відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором № 1-4 від 17 січня 2021 року станом на 14 березня 2024 року складає 23 110,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за кредитом; 2310,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,75% за кожен день користування кредитом за період з 17 січня 2021 року по 19 лютого 2021 включно; 16 800,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 20 лютого 2021 року по 19 червня 2021 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість, а також судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

10 червня 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про зменшення розміру заборгованості за процентами.

Вказував, що вимоги позивача про стягнення процентів за кредитом у розмірі 16 800,00 грн, нарахованих після спливу строку кредитування (19 лютого 2021 року), є необґрунтованими. Вимог про стягнення відсотків згідно зі статтею 625 ЦК України позивачем заявлено не було.

Також, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року позов ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість в сумі 23 110,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за кредитом; 2310,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,75% за кожен день користування кредитом за період з 17 січня 2021 року по 19 лютого 2021 року включно; 16 800,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 20 лютого 2021 року по 19 червня 2021 року включно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» судовий збір у сумі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6500,00 грн.

16 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Басова Олена Володимирівна, на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції змінити, а саме: зменшити розмір процентів, який підлягає стягненню за Кредитним договором з 19 110,00 грн до 2 310,00 грн та відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу. Також, у разі відмови у задоволені апеляційної скарги в цій частині, відповідач просив зменшити розмір процентів відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 20 лютого 2021 року по 19 червня 2021 року включно, з 16 800,00 гривень до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для стягнення відсотків, які нараховані поза межами строку кредитування.

Вказував, що з урахуванням сплати ним 250 грн комісії відповідно до умов договору строк кредитування було продовжено до 19 лютого 2021 року. В подальшому додаткових угод з приводу пролонгації Кредитного договору сторони не укладали, будь-яких дій, які б пролонгували цей Договір, він не вчиняв, а тому строк кредитування сплинув саме 19 лютого 2021 року. Проте, позивачем було продовжено нарахування відсотків до 19 червня 2021 року.

Вважає, що розмір відсотків, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань підлягає зменшенню з 19 110,00 грн до 2 310,00 грн.

Вказував, що якщо суд прийде до висновку про правомірність нарахування відсотків після 19 лютого 2021 року, просив зменшити їх розмір до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4 000,00 грн, оскільки встановлений у п.3.3 Кредитного договору розмір процентів (16 800,00 грн), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Вказував про відсутність підстав стягнення з нього витрат на правову допомогу, які були понесені первісним кредитором ТОВ «ФК «Фінанс інновація».

Відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 01 липня 2021 року до договору відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М позивачу було передано право вимоги за кредитним договором № 1-4 від 17 січня 2021 року на суму заборгованості 23110,00 грн, яка складається: 4000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2310,00 грн - заборгованість за процентами відповідно; 16800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Даних про те, що первісним кредитором було передано новому кредитору і право вимоги по витратам на правничу допомогу акт приймання-передачі не містить.

Щодо правничої допомоги, наданої ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», то вважає вказані витрати необґрунтованими та такими, що не підлягають відшкодуванню, оскільки підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, та існує велика кількість практики з аналогічних спорів.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 17 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір № 1-4, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 4000 грн на 26 днів зі сплатою за користування кредитом 1,75% від суми кредиту за кожен день (а.с.19-22).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на сайті в мережі https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору строк надання кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.п. 2.3.4 кредитного договору позичальник має право здійснити продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним із варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у Правилах.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua (а.с.30-45).

Відповідно до п. 4.14, 4.15, 4.16 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» впродовж терміну Договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію) сплативши нараховані відсотки по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому продовження відбувається на строк зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих відсотків. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісією» становить 7 або 14 днів. У разі продовження строку договору позичальником, нарахування процентів за договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк договору. Процентна ставка при продовженні змінюється, що вказується в договорі та сплачується від суми несплаченого кредиту і починає діяти з дати закінчення договору при отриманні кредиту. Позичальник має право повернути кредит до закінчення строку, на який був продовжений строк договору (а.с. 30 - 45).

Відповідно до графіку розрахунків, який є додатком до договору № 1-4 від 17 січня 2021 року сторонами погоджено дату повернення кредиту 12 лютого 2021 року, сума кредиту 4000 грн, сума процентів 1820,00 грн (а.с.22).

17 січня 2021 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» здійснено переказ грошових коштів у розмірі 4000,00 грн за договором № 1-4 ОСОБА_1 (а.с.23).

15 лютого 2021 року відповідачем здійснено оплату пролонгації за комісією за реквізитами карти (а.с.24).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1-4 від 17 січня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 становить 23 110,00 грн, з яких: 4000,00 грн прострочена заборгованість; 2310,00 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 16 800,00 грн заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3 Договору (а.с.25).

01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/07/2021-Р/М, згідно з умовами якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- боржників (позичальниками за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору відступлення (а.с.56-59).

Відповідно до Акту приймання-передачі прав № 1 від 01 липня 2021 року до договору відступлення прав вимоги № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 23 110,00 грн, з яких: 4000,00 грн заборгованість за кредитом; 19 110,00 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.60).

Зважаючи, що відповідач не оскаржує укладання кредитного договору та отримання тіла кредиту, рішення суду в цій частині судовою колегією не переглядається.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також за частиною 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

За частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин, як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі №465/5980/17 (провадження №61-1178св20)).

Як вбачається зі змісту договору, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання (п. 5.. п.п. 5.2-5.2.2 договору).

Отже, на час укладання кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений з його умовами, а тому, у разі якщо він вважав їх для себе неприйнятними та несправедливими, мав можливість відмовитися від вказаної угоди та укласти правочин з іншим контрагентом на інших умовах.

Встановивши, що ОСОБА_1 було погоджено умови надання кредиту, у тому числі й порядок нарахування відсотків, проте належним чином зобов`язання за спірним договором не виконав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відсотків.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Отже, цивільним законодавством передбачено можливість зменшення штрафних санкцій, які нараховані саме у зв`язку з порушенням зобов`язання. Зважаючи, що проценти за користування кредитом погоджені умовами договору та не є неустойкою, судова колегія відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру заборгованості на підставі статті 551 ЦК України.

Щодо витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого.

Матеріали справи свідчать, що 02 червня 2022 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір 02/06/2022 про надання юридичних послуг (а.с.62-65).

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23 жовтня 2018 року, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 918 від 23 жовтня 2018 року, зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування, а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1).

29 грудня 2023 року сторонами складено Акт приймання-передачі наданих послуг № 194 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, згідно з яким ОСОБА_2 надав ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» послуги з підготовки позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» згідно реєстру № 1 від 29 грудня 2023 року на загальну суму 180 000,00 грн (а.с.69).

Відповідно до платіжної інструкції №1044 вказана ума сплачено товариством 29 грудня 2023 року (а.с.71).

З витягом з Реєстру № 1 до Акту приймання-передачі наданих послуг № 194 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, складеного від 29 грудня 2023 року адвокатом Руденко К. В. надано клієнту правові послуги щодо боржника ОСОБА_1 на суму 9000,00 грн, а саме підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 1-4 від 17 січня 2021 року та клопотання про витребування доказів 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 № 1-4 від 17 січня 2021 року (а.с.70).

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість компенсувати позивачу витрат на професійну правничу допомогу.

Між тим, враховуючи значення справи для сторін, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом судова колегія погоджується з висновками суду про наявність підстав для стягнення таких витрат, проте вважає, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000 грн, оскільки зазначена справа є типовою для фінансової установи. Виключних обставин , що потребували значного часу на підготовку позовної заяви та відповідних додатків до неї, адвокатом не наведено.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу з 6500 грн до 2000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Зважаючи, що рішення суду підлягає зміни лише в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, судова колегія не вбачає підстав для перерозподілу судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року у частині вирішення спору про стягнення витрат на правничу допомогу змінити.

Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які були стягнуті з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» з 6500,00 грн до 2000 (дві тисячі) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина