Справа № 183/4788/25
№ 2-з/183/49/25

У Х В А Л А
20 травня 2025 року м. Самар
Суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецький Д.І., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Собка Сергія Юрійовича, заінтересована особа ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову, -
19 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представник заявника ОСОБА_1 адвокат Собко Сергій Юрійовичзвернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову до пред`явлення позову, в порядку ст.ст. 149-151 ЦПК України, в якому просив:
- вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладенням арешту та заборони відчуження у будь-якому вигляді; заборонити будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння АДРЕСА_1 до прийняття судом рішення у справі за його позовом до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що з 2015 року по 2023 рік він та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу проживали однією сім`ю, вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет.
Під час проживання, за спільні кошти придбали наступне майно, а саме - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .
У 2024 році ОСОБА_2 повідомила заявника про намір продажу спірного житлового будинку, у зв`язку з чим розмістила оголошення на сайті ОLХ (ID: 863692872), що підтверджується роздруківкою з сайту ОLХ.
ОСОБА_1 зазначає, що він протягом 10 днів з дня подання заяви про забезпечення позову має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та поділ майна.
Враховуючи наведене, заявник ОСОБА_1 вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки ОСОБА_2 може відчужити спірне майно на користь третіх осіб, що утруднить виконання рішення суду.
Заява розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.
Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до нижченаведеного.
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Зміст і форма заяви про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту намарно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.
У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він та з 2015 року по 2023 рік він та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу проживали однією сім`ю, вели спільне господарство, побут та мали спільний бюджет. За час спільного проживання придбали майно, а саме - транспортний засіб марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_2 та житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .
Згідно наданих заявником письмових доказів, власником зазначеного майна є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки про фактичне місце проживання № 332 від 06.05.2025 року, Акту щодо встановлення факту проживання № 98 від 06.05.2025 року вбачається, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що ОСОБА_2 розмістила оголошення на сайті ОLХ (ID: НОМЕР_2 ) про продаж житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується роздруківкою з сайту ОLХ.
Наведені обставини свідчать про те, що оскільки вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 , остання може безперешкодно відчужити його у власність інших осіб. Після цього, виконання рішення суду у разі задоволення позову стане неможливим. Крім того, заявник буде вимушений додатково оспорювати договори відчуження спірного майна. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову також істотно ускладнить ефективний захист прав заявника.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову заявник, серед іншого, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.
В той же час, процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.
Заявником не обґрунтовано наявність підстав для обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, що об`єктом нерухомого майна є житловий будинок АДРЕСА_1 , арешт якого унеможливлює користування ним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту є недоцільним та неспівмірним.
Підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.
У зв`язку з чим, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 260-261, 354 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Собка Сергія Юрійовича, заінтересована особа ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову, - задовольнити частково.
В іншій частині заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Собка Сергія Юрійовича відмовити.
Зустрічне забезпечення не застосовується.
Учасник справи може звернутися до суду з мотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у відповідності до ст. 158 ЦПК України.
Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайного направити заявнику та для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Судом роз`яснюється, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, за невиконання ухвали про забезпечення позову у встановлений судом строк, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох років з наступного дня після постановлення ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, я кщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано 20 травня 2025 року.

Суддя Д.І. Городецький