З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №943/1493/24
Провадження №2/943/156/2025
22 травня 2025 року м.Буськ
Буський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,
при секретарі Гута О.С.
за участі представника позивачки Черниш І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката ЧЕРНИШ Ірини Ігорівни до ОСОБА_3 , третьої особи Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав,-
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з означеною заявою. Мотивує тим, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 08.05.2023 року по справі № 943/159/123 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який був зареєстрований 05.07.2013 року Виконавчим комітетом Красненської селищної ради Буського району Львівської області, актовий запис № 16. У шлюбі в них народились сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Рік до розлучення та після нього, сторони разом не проживають, шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Відповідач зловживає спиртними напоями, після чого неодноразово бив позивачку в присутності дітей. З огляду на це діти почали боятися батька. Після розірвання шлюбу, діти сторін проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Батько не приймає участі у вихованні дітей, не виявляв жодної ініціативи поспілкуватися чи зустрітися з синами, не займається їх вихованням, не дбає про духовний розвиток, навчання, підготовку до дорослого життя, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами у навчанні, ухиляється від матеріального забезпечення синів, живе виключно своїми інтересами. За час навчання у 2-4 класі відповідач жодного разу не був у школі, не цікавився навчанням сина, не брав участі у навчально - виховних заходах класу, не відвідував батьківські збори. Всі питання стосовно навчання, поведінки та забезпечення дитини навчальним приладдям класні керівники вирішували виключно з матір`ю дитини. Фактично вихованням дітей займаються мати та її теперішній цивільний чоловік ОСОБА_8 , який забезпечує матеріально позивачку та дітей, створюють дітям належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку, піклуюся про здоров`я синів, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки така поведінка відповідача тримає довгий час, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно синів.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити в повному об`ємі.
Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, просить позбавити колишнього чоловіка батьківських прав відносно їх спільних дітей.
Відповідач за викликом суду, не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи. Поштові конверти з кореспонденцією повертаються на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутності, також подав висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей.
Враховуючи, що відповідач жодного разу не з`явився за викликом суду, зважаючи на те, що розгляд справи був призначений завчасно, відповідач проінформована судом про день та час розгляду справи, та вирішення судом позову про позбавлення його батьківських прав, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи, за відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення, проти чого позивач та її представник не заперечили.
Суд, вислухавши думку позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи встановлено, що сторони з 05.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
За час шлюбу у них народилося двоє синів, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження, видане Виконавчим комітетом Сторонибабської сільської ради Буського району Львівської області від 09.12.2014 року, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 07), та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження, видане Виконавчим комітетом Сторонибабської сільської ради Буського району Львівської області від 24.11.2016 року, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 06), де матір`ю і батьком записані ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 08.05.2023 року по справі № 943/159/123 розірвано шлюб між сторонами.

З часу розірвання шлюбу діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.

З показів свідка ОСОБА_9 , жительки с. Полтва, матері співжителя позивачки, така суду показала, що її син проживає з позивачкою, займається вихованням та навчанням дітей. Колишнього чоловіка позивачки бачила один раз, коли той приїхав до її дому в с. Полтва, коли в неї гостювала ОСОБА_10 з дітьми. Діти просили не пускати батька на подвір`я, бо той перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Інколи приходив, купував дітям печиво, питався у вчителя як навчаються діти.

З характеристики учня 4 класу Старонибабського ЗЗСО І-ІІІ ст. вбачається, що ОСОБА_6 навчається в Старонибабському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ст. з першого класу. Мама цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї. Відкликається на прохання класного керівника, регулярно відвідує школу. За час навчання у 2-4 класі батько жодного разу не був у школі, не цікавився навчанням сина, не брав участі у навчально - виховних заходах класу, не відвідував батьківські збори. Не приводив і не забирав дитину зі школи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СКУкраїни здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного законуі процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Так, згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчоог комітету Красненської селищної ради, затвердженого рішенням селищної ради № 1084 від 24.02.2025 року вбачається недоцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських праві відносно дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Зокрема зазначено, що батько дітей заперчує проти позбавлення його батьківських прав, періодично відвідує дітей, однак колишня дружина не пускає його до хати, не дозволяє дітям виходити до нього (проти чого ОСОБА_1 не заперечила). ОСОБА_5 проходить військову службу, однак тимчасово перебуває на реабілітації, написав заяву до органу опіки та піклування, зазначив, що хоче спілкуватися з дітьми. З заявою про визнання порядку побачень з дітьми, не звертався, оскільки є військовослужбовцем, і не має можливості зараз виконувати графік побачень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні з`ясовано, що обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, немає.

Таким чином, позивач не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно неповнолітніх дітей, що могли б бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені факти того, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, цей захід слід застосовувати як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач не довела винну поведінку відповідача, яка б суперечила інтересам дітей, і неможливості зміни такої, відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, на які посилається позивач, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав такого відносно синів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд враховує і те, що як зазначено ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 166 СК України, суд -

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_2 в особі представника адвоката ЧЕРНИШ Ірини Ігорівни до ОСОБА_3 , третьої особи Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2025 року.

Суддя: Б. М. Журибіда