Справа № 452/2480/24
Провадження № 2/452/209/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" травня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.
при секретарі Кафтан О.Ю.,
із участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Стецяк В.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Уточнивши свої вимоги мотивує їх тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 вересня 1998 року; рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24.05.2024р. шлюб між сторонами розірвано; за час перебування у шлюбі 20 вересня 2021 року відповідачем було укладено договір банківського вкладу з АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму заощаджень 5000 Євро, а також із АТ «КредоБанк» орієнтовно на суму 8000 Євро. Дані кошти набуті спільно подружжям за час шлюбу та вносилися на рахунки вищезазначених установ за спільною згодою; після розірвання шлюбу позивач хоче виділити свою частину спільного майна та просить рішенням суду присудити половину всіх банківських вкладів, а також стягнути сплачений судовий збір при подачі позову.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Стецяк В.М. в інтересах своєї довірительки позов підтримала та просила такий задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду; позивач однаково надала суду в минулих судових засіданнях детальні пояснення по суті спору.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із відзивом на позов не звертався, а тому суд ухвалив розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила сторона позивача.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав:
Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , котрий був зареєстрований 19 вересня 1998 року Воютицькою сільською радою Самбірського району Львівської області, актовий запис №19, Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .
20.09.2021р. між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, згідно якого Банк приймає від клієнта грошову суму на вкладний рахунок та зобов`язується виплатити клієнту суму вкладу і проценти на умовах, встановлених договором; початкова сума вкладу 5000 Євро.
Згідно інформації наданої АТ «Кредобанк» відомо, що станом на 09.01.2025р. залишок на рахунку НОМЕР_4 , відкритому на ім`я відповідача становить 35,23 Євро, залишок на рахунку НОМЕР_5 за угодою 2630/83/9269 від 10.09.2019 року - становить 6440,46 Євро.
Із виписки про рух коштів по рахунку наданої АТ «Кредобанк» за період з 01.01.2019 року по 31.05.2024 року вбачається, що на депозитний рахунок відповідачем було внесено кошти на суму 6440,46 Євро 10.09.2019 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11).
Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Тому суд констатує, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України, де закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року в справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року в справі №404/1515/16-ц.
Таким чином, оскільки кошти, які знаходяться на рахунках одного із подружжя вкладені відповідачем за час перебування у шлюбу, то такі являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку, докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні. Таким чином, враховуючи вказані обставини і також те, що спірне майно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість заявлених вимог, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню.
Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в порядку передбаченому 141 ЦПК.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Так, ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2024 року накладено арешт на відкриті рахунки (карткові, кредитні, депозитні) у банківських установах, а саме: в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в АТ «КРЕДОБАНК», відкриті на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання обидвох осіб у с. Воютичі Самбірського району Львівської області, - до вирішення цивільної справи по суті.
Підставою для застосування заходів забезпечення стало ймовірність ускладнення чи неможливість виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду - могло привести до необхідності стягнення безпідставно набутих грошових коштів до набрання законної сили рішенням по справі.
Згідно ухвали від 11 лютого 2025 року скасовано частково заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №452/2480/24 від 9 грудня 2024 року та скасовано арешт, накладений на рахунки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , - в АТ КБ «Приватбанк», зокрема з рахунку НОМЕР_8 IBAN НОМЕР_9 та з рахунку НОМЕР_10 IBAN НОМЕР_11 .
Ураховуючи те, що захід забезпечення позову щодо банківських рахунків відповідача продовжує діяти і такий було застосовано для захисту прав позивача та, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 09.12.2024 року підлягають скасуванню.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_7 :
- право власності на 1/2 частину банківського вкладу в сумі 6440,46 Євро (шість тисяч чотириста сорок Євро сорок шість центів) з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі Угоди №2630/83/9269 від 10.09.2019 року, укладеної між Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 ;
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 понесені документально підтверджені судові витрати судовий збір у розмірі 1211,4грн.
Скасувати арешт, накладений згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2024 року на відкриті рахунки (карткові, кредитні, депозитні) у банківських установах, а саме: в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та в АТ «КРЕДОБАНК», на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 30 травня 2025 року повного судового рішення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у порядок і строк, передбачений ст. 284 ЦПК України.

Суддя