Справа № 214/9498/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 березня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою власністю, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Рассвет-34»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 грудня 1972 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , у зв`язку з чим змінила своє прізвище із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Зазначений шлюб 21 квітня 1986 року був розірваний. 14 серпня 1985 року позивач отримала ордер на кооперативну квартиру в ЖБК «Рассвет-34», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та стала членом вказаного кооперативу. Так, при отриманні вказаної квартири позивач 15 липня 1985 року сплатила перший пайовий внесок у розмірі 2652,92 руб., а також на час розірвання шлюбу, нею були сплачені пайові внески за 4-ри квартали всього на суму 2904,48 руб. Так, після розірвання шлюбу та вибуття ОСОБА_3 з житлово-будівельного кооперативу, у зв`язку з виїздом до Російської Федерації, такий міг мати право лише на отримання грошової компенсації 1/2 частини внесених пайових внесків, оскільки на той час пайові внески у повному обсязі внесені не були, однак такий не вимагав від позивача цієї грошової суми. 19 грудня 1986 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 ». Після укладання шлюбу позивач продовжувала сплачувала щоквартальні пайові внески в розмірі 62,89 руб. та за період часу з січня 1987 року по 25 лютого 1992 року на загальну суму 5812,81 руб. Так, після сплати пайового внеску у повному обсязі, позивач 19 лютого 1992 року отримала Свідоцтво про право власності на вказану квартиру АДРЕСА_3 , в якому її прізвище було вказане як « ОСОБА_5 ». Позивач зазначає, що оскільки пайові внески сплачувала вона, в першому та другому шлюбі, тобто її чоловіками у повному обсязі пайові внески не були сплачені, а відтак вони мали право лише на отримання 1/2 частини грошових коштів в паєнагромадженні. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого спадкова справа не відкривалась. Між тим, коли позивач вирішила розпорядитись належною їй квартирою, а саме подарувати її синові ОСОБА_2 , тобто відповідачу у цій справі,нотаріус відмовив у посвідчені договору дарування, оскільки вважав квартиру спільним майном подружжя, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, але матеріали справи містять надану ним письмову заяву, в якій відповідач визнав пред`явлені позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник ЖБК «Рассвет-34» у судове засідання також не з`явилась, але матеріали справи містять надану представником письмову заяву, в якій зазначено, що ЖБК «Рассвет-34» проти позову не заперечує та просить суд розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд уважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв, зазначивши наступне.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №7 від 13.10.2009 року, 20 грудня 1972 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 » та 21 квітня 1986 року було зареєстровано розірвання вказаного шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , сім`я якої складалась із 3-х чоловік, було видано Ордер на право заняття кооперативної квартири в ЖБК «Рассвет-34» за адресою: АДРЕСА_2 , перший пайовий внесок за яку нею був внесений 15 липня 1986 року у розмірі 2652,92 руб.

Разом з тим, як убачається із довідки голови ЖБК «Рассвет-34» Маврєшко Н.А., перший пайовий внесок за вказану квартиру у розмірі 2652,92 руб. був внесений 15 липня 1985 року, а останній - у розмірі 4303,24 руб. був внесений 25 лютого 1992 року, поточні щоквартальні платежі в загальній сумі 1886,91 руб. були внесені на протязі 30 кварталів, а саме: два квартали 1985 року, чотири квартали 1985 року, чотири квартали 1986 року, чотири квартали 1987 року, чотири квартали 1988 року, чотири квартали 1989 року, чотири квартали 1990 року, чотири квартали 1991 року. Щоквартальний розмір пайового внеску складав 62,89 руб. Інформація щодо дат оплати щоквартальних пайових внесків на суму 1886,91 руб. відсутня. Станом на 01 березня 1992 року пайові внески по вказаній квартирі були сплачені повністю.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , 19 грудня 1986 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , відповідач у справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

19 лютого 1992 року районним відділом комунального господарства, на підставі рішення виконкому районної Ради народних депутатів від 12.04.1985 року №118 та ст. 13 Закону України «Про власність», на ім`я ОСОБА_9 було видано Свідоцтво про право особистої власності на квартиру в ЖБК «Рассвет-34» за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого згідно відомостей зі Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась.

Як убачається з матеріалів справи, позивач маючи намір розпорядитись вказаною вище квартирою, а саме посвідчити договір про її дарування ОСОБА_2 , звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.09.2024 року, у зв`язку з тим, що не надала документів, які б підтверджували визначення часток у праві спільної сумісної власності або поділ вищезазначеної квартири між співвласниками, а саме нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , або документів про визнання за нею права власності на цілу квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до набрання чинності ЦК України 2004 року та на час повної сплати пайового внеску за спірну квартиру, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Ст. 16 Закону України «Про власність» передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

У свою чергу ч. 1 ст. 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

В п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вказано, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Аналогічне роз`яснення щодо підстав набуття права власності на кооперативну квартиру міститься в п.п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» (Житлове право).

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам роз`яснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися статтею 146 ЖК України, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу і чинним законодавством про шлюб та сім`ю України (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) враховуючи зокрема таке: пай, внесений подружжям в житлово-будівельний кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах; внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю.

Відповідно до абз. 1 п. 53 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, особі, яка вибула з житлово-будівельного кооперативу, повертається внесена нею сума паєнагромадження.

У постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року по справі №701/1390/19 зазначено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід керуватися ст. 146 ЖК Української РСР, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року №186, і ст.ст. 22,24,28,29 КпШС України, ураховувати, зокрема те, що пай, внесений подружжям в житлово-будівельному кооперативі у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їхнім спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режим спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.

Так, враховуючи вищевикладене суд зазначає, що позивач, будучи членом ЖБК та перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , 14 серпня 1985 року отримала право на заняття вказаної вище кооперативної квартири, за яку до розірвання цього шлюбу, який було розірвано 21 квітня 1986 року, сплачувались пайові внески.

Разом з тим, суд зазначає, що пайові внески за вказану квартиру сплачувались до 25 лютого 1992 року, тобто і у період перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який було зареєстровано 19 грудня 1986 року.

Таким чином, враховуючи правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлені обставини справи, суд зазначає, що оскільки у періоди перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та в подальшому з ОСОБА_6 , останніми пайові внески у повному обсязі сплачені не були, відтак, такі мали право на частину паєнагромадження, яка була сплачена саме у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Між тим, судом не встановлено, що ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з позивачем та ОСОБА_6 , за життя, претендували на частку в спірній квартирі, як у спільному майні подружжя або заявляли вимоги про повернення їм внесених сум паєнагромадження.

Відтак, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що після сплати у повному обсязі пайових внесків, останній з яких був сплачений 25 лютого 1992 року, позивач правомірно набула право власності на кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та враховуючи визнання відповідачем пред`явлених позовних вимог, те, що з матеріалів справи не вбачається, що визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, уважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право особистої власності на вказану квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.