Ухвала

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 712/15597/24

провадження № 61-6133ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2021 року № 75647133 у сумі 41 775,90 грн, з яких: 13 100,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 28 675,90 грн - заборгованість за несплаченими відсотками.

Соснівський районний суд м. Черкаси рішенням від 26 лютого 2025 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованість за кредитним договором від 13 липня 2021 року № 75647133 у сумі 41 775,90 грн, яка складається із: 13 100,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 28 675,90 грн - заборгованість за відсотками. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Черкаський апеляційний суд постановою від 01 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2025 року - без змін.

12 травня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі становить 41 775,90 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та зазначає, що наявність значної кількості аналогічних судових спорів між фізичними особами та МФО або факторинговими компаніями, які пов`язані з онлайн-договорами позики, створює об`єктивну необхідність у втручанні Верховного Суду з метою забезпечення єдності судової практики щодо застосування норм матеріального права (ЦК України, ЦПК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про електрону комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закон України «Про електронну ідентифікацію та електроні довірчі послуги», а також інші норми матеріального права); уточнення стандарту доказування у спорах про стягнення заборгованості; правової оцінки дистанційних правочинів, укладених за допомогою спрощеної ідентифікації; формування сталого підходу до оцінки дійсності волевиявлення, якщо правочин укладений через електронну систему без фіксації підпису або інших форм захисту. У цій справі національні суди нижчих інстанцій не дотрималися принципів послідовності судової практики; проігнорували висновки Верховного Суду, викладені у низці правових позицій щодо захисту споживача та дистанційного укладення договорів позики; надали перевагу формальному підходу над принципами добросовісності, пропорційності й належного урядування. Це створює реальний ризик порушення права заявника на справедливий суд і захист майнових прав у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на це, розгляд касаційної скарги Верховним Судом є необхідним для відновлення справедливості, забезпечення єдності судової практики та відповідності рішень вимогам Конвенції.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Крім того, посилання на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому таке посилання саме по собі не вказує на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 01 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов