Справа № 445/361/24 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В. М.
Провадження № 22-ц/811/3408/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Салата Я.І.

З участю: представника Львівської обласної прокуратури Германович Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №445/361/24 за апеляційною скаргою Золочівської окружної прокуратури на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області,- про визнання права власності на спадкове майно

в с т а н о в и в :

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Золочівського районного суду із позовною заявою до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживала із ОСОБА_2 однією сім`єю. 13 листопада 2001 року ОСОБА_2 подарувала їй свій власний будинок, у якому вони проживали разом до смерті ОСОБА_2 у березні 2003 року.

Так як ОСОБА_2 працювала у колгоспі, тому була внесена у списки про надання їй земельної ділянки (паю). 02 квітня 2004 року ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто вже після смерті ОСОБА_2 .. З часу смерті ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 та її сім`я відкрито і безперервно користуються присадибною ділянкою та земельною ділянкою (паєм) ОСОБА_2 , обробляє та вирощує на присадибній ділянці овочі, здає пай в оренду і отримує за користування земельною часткою (паєм) відповідну плату.

На момент звернення до суду з позовом не мала можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку, а тому просить визнати за нею, як спадкоємницею після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки за набувальною давністю.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Золочівської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельні ділянки площею 2,3561 га - кадастровий номер :27:000:0400 та площею 0,4186 га - кадастровий номер :27:000:0032- загальною площею 2,7747 га, які знаходяться на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області та зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 077886 від 02 квітня 2004 року, виданому ОСОБА_2 і які належали їй до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду оскаржив керівник Золочівської окружної прокуратури Томашевський Артур.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу у власність спірних земельних ділянок на підставі ст.119 Земельного кодексу України.

Звертає увагу, що поняття давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки позивачка володіла спірними земельними ділянками, знаючи, хто є їхнім власником, підстави для набуття права власності на вказані землі за набувальною давністю відсутні, так як ОСОБА_1 в розумінні ст.344 ЦК України не є добросовісним набувачем.

Судом також залишено поза увагою, що наданий позивачкою Державний акт серії ЛВ №077886 від 02 квітня 2004 року виданий ОСОБА_2 на підставі розпорядження Золочівської РДА №50 від 16 лютого 2004 року вже після її смерті.

Так як ОСОБА_2 померла у 2003 році, до спірних правовідносин у даній справі потрібно застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Звертає увагу на норми ст.524 та п.5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР, а саме, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 травня 2024 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка по справі ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоч належним чином була повідомлена про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від голови Золочівської міської ради І.Гриньків надійшло клопотання про перегляд рішення суду першої інстанції у справі № 445/361/24 у відсутності представника Золочівської міської ради.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника Львівської обласної прокуратури Германович Ю.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом із сім`єю проживала разом із ОСОБА_2 однією сім`єю.

13.11.2001 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 свій житловий будинок у АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Золочівської ДНК Плотицею Г.Д. (а.с.9).

24.01.2003 року ОСОБА_1 отримала реєстраційне посвідчення у Золочівському МБТІ, реєстровий номер №3323 у реєстровій книзі №49 (а.с.10).

В березні 2003 року ОСОБА_2 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 077886 від 02 квітня 2004 року. Відповідно до зазначеного Державного акту ОСОБА_2 -власник земельної ділянки площею 2.7747 га на території Гологірської сільської ради Золочівського району Львівської області. Цільове призначення земельної ділянки: ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.16). Земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 2.3561 га кадастровий номер :27:000:0400,земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,4166 га кадастровий номер :27:000:0032.

З 2004 року позивачка користувалася земельними ділянками, вважаючи себе спадкоємцем померлої ОСОБА_2 та вважала, що набула право власності на земельні ділянки як спадкоємець за набувальною давністю.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що Золочівська міська рада визнавала позов, що позивачка ОСОБА_1 більше двадцяти років володіє та фактично користується спірною земельною ділянкою, володіння та користування позивачкою земельною ділянкою є відкритим та безперервним.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка немає власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому, володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно, тобто має бути тривалим.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.

З наявного у матеріалах справи Державного акту серія ЛВ № 077885 від 02 квітня 2004 року встановлено, що такий виданий на прізвище ОСОБА_2 вже після її смерті. Позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів, що вона відноситься до спадкоємців однієї з черг, передбачених ст.ст. 549-530 Цивільного кодексу УРСР 1963 року чи до однієї з черг, передбачених книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право». Вважаючи себе спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , оскільки остання подарувала їй житловий будинок, не свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 вправі була успадковувати земельні ділянки, останньою не доведено правомірність такого спадкування. Окрім цього, земельні ділянки, на які видано Державний акт на прізвище ОСОБА_2 не визнавалося органом місцевого самоврядування безгосподарними, відтак користування позивачкою спірними земельними ділянками не відповідає принципу добросовісності, оскільки помилка у розумінні закону не веде до добросовісності. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Беручи до уваги вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 володіла спірними земельними ділянками знаючи, що хто є її власником, до числа спадкоємців не відносилася, а тому підстави для набуття права власності на вказане майно за набувальною давністю відсутні, так як позивачка в розумінні статті 344 ЦК України не є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що судом першої інстанції неналежно досліджено матеріали справи, зокрема, підстави видачі Державного акту на прізвище ОСОБА_4 після її смерті та передачі такого ОСОБА_1 , не з`ясовано правові підстави користування ОСОБА_1 земельними ділянками з кадастровим номером :27:000:0400 та :27:000:0032, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч.1 п.п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Золочівської окружної прокуратури задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно за набувальною давністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Львівської обласної прокуратури ( ) 1453,44 грн. (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 44 коп.) сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк