Справа № 945/2940/24 Головуюча у 1-й інстанції Лопіна О. О.
Провадження № 22ц/812/905/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Акцент - Банк»

(надалі - АТ «А-Банк»)

на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лопіної О. О. у місті Миколаєві зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

АТ «А-Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року АТ «А-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 20 848 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді боргу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 10 жовтня 2019 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення платіжної картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», на підставі якої на ім`я позичальниці відкрито рахунок та їй надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та відсотки за користування кредитом, а тому банк має право вимагати від відповідачки повернення усієї кредитної заборгованості.

Відзиву на позовну заяву не надано.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року у задоволенні позову АТ «Акцент - Банк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження з позичальницею усіх істотних умов при укладенні договору кредитування, а тому відсутні підстави для задоволення позову внаслідок повернення відповідачкою усіх отриманих нею коштів.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову у повному обсязі.

На обґрунтування вимог скарги, зазначав, що банком позичальниці до підписання договору була надана уся інформація стосовно кредитування, внаслідок чого вона своїм підписом підтвердила факт виконання позивачем усіх переддоговірних формальностей та свій обов`язок регулярно знайомитись з умовами та правилами надання банківських послуг, а також змінами до них, розміщеними на сайті банку.

Користування кредитом свідчить про ознайомлення позичальниці з умовами і правилами надання банківських послуг і згоду з ними за укладеним договором оферти.

Відмова суду у стягненні процентів за користування відповідачем коштами, які йому надані банком у кредит, суперечить частині 1 статті 1054 та частині 1 статті 1048 ЦК України, зокрема, можливості банківської установи отримати проценти у розмірі облікової ставки НБУ.

Застосування судом першої інстанції правової позиції ВС, яка викладена в постанові від 3.07.2019 у справі №342/180/17, суперечить обставинам справи, оскільки позивачем на підтвердження узгодження умов надання кредиту надано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», у якому чітко обумовлені умови кредитування, а саме строк, процентна ставка тощо, шляхом підписання електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону позичальниці зазначений нею в анкеті -заяві.

За такого, висновок про відсутність підстав для стягнення заборгованості, з урахуванням боргу за процентами за користування кредитом, зроблений судом внаслідок не встановлення дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, та спростовуються підписаними особисто відповідачкою заявкою та паспортом споживчого кредиту за допомогою електронного підпису.

Посилався на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 24 квітня та 12 травня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні справи судом встановлено, що 10 жовтня 2019 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана анкета - заява про приєднання до надання АТ «А-Банк» банківських послуг без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, а також бажаного розміру кредитного ліміту (а.с.8). Але, при тому, банком за відкритим на ім`я відповідачки рахунком видані платіжні картки з кінцевим строком їх використання до березня 2027 року (а.с.17), та із встановленням та зміною кредитних лімітів. Так, 10 жовтня 2019 року банком та клієнтом встановлено кредитний ліміт 15 000 грн, який в подальшому зменшувався банком 22 вересня 2021 року до 12 480 грн, 13 листопада 2021 року до 11 700 грн та 23 лютого 2024 року до 11 100 грн (а.с.16).

Тарифи, Умови та правила кредитування, надані банком позичальниці для ознайомлення та зобов`язання слідкувати за їх змінами, відповідачкою ОСОБА_1 не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.8, 19-26, 26зв-27).

Тобто договір кредитування, що укладався між сторонами, повинен був складатися із узгоджених та підписаних ними: анкети-заяви позичальника щодо приєднання до умов та правил, тарифів стосовно наданого кредиту а також умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», у якій відсутнє погодження позичальниці з банком усіх складових договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків тощо. Самі Умови та Правила надання банківських послуг та тарифи банку позичальницею не підписані (а.с.8, 27зв-28), а лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися зі змінами до «Умов та Правил надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.8).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Тому положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальником узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, без зазначення дати їх затвердження та періоду чинності редакції, з одночасною наявністю умов щодо використання кредитних карт іншого банку - ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.19зв), а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та «Зелена», на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх погодження (а.с.19-26, 26зв-27).

Крім того, надавши витяги саме з таких Умов та правил, а також тарифів, позивачем не доведено, що ці умови та правила, а також тарифи існували на час підписання позичальницею анкети-заяви та банком проведено розрахунок виключно у відповідності до їх положень, а на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ним у період з 10 жовтня 2019 року по 31 травня 2021 року нараховано проценти за користування кредитом за ставкою 44,4% річних, у період з 31 травня 2021 року по 9 грудня 2024 року за ставкою 40,8% річних та із подальшим нарахуванням з 1 липня 2022 року прострочених відсотків за підвищеною ставкою у 81,59%.

Між тим, у заяві позичальниці від 10 жовтня 2019 року відсоткова ставка взагалі не зазначена та нею з банком не узгоджена.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такий висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та обґрунтовано застосована судом першої інстанції до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Надана на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості копія інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка у день підписання анкети - заяви, 10 жовтня 2019 року, підписана від імені ОСОБА_1 з номеру телефону НОМЕР_1 о 08:49 год без зазначення одноразового цифрового ідентифікатора, не може вважатися належним доказом на підтвердження погоджених умов з позичальницею, оскільки у цій довідці перелічені фінансові умови надання платіжних карток за трьома видами кредитних карток, з отриманням для використання трьох різних розмірів кредитного ліміту коштів, різної кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення, а також різної орієнтовної вартості кредиту для споживача, та двома процентними ставками - 7,8 % та 7,4 % на місяць. Одночасно зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та те, що ця інформація, яка надана 10 жовтня 2019 року, зберігає чинність та є актуальною до 1 січня 2020 року (а.с.9).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» на кредитодавця покладається відповідальність щодо надання інформації споживачу про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати ВС в складі КЦС, зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного та на переконання колегії суддів, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням кредитора з позичальницею ОСОБА_1 умов договору кредитування, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані позивачем, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту, відсутні.

Тому підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспорту споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

Посилання представника банку в частині сумнівів в правильності застосування судом першої інстанції правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 не є слушним, оскільки цей висновок стосується відсутності погодження усіх суттєвих умов договору кредитування, зокрема, як підстав для нарахування та стягнення процентів.

За відсутності підстав для нарахування, виплати або стягнення процентів, за користування коштами, які отримані особою від банку для особистого користування, перевіряється в подальшому шляхом визначенням сум, що були отримані, та сум, що були повернуті за фактом їх сплати.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки про відсутність правових підстав для нарахування банком та стягнення з позичальниці на його користь відсотків за користування коштами, які позначені в розрахунку як поточні та прострочені. Підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати відсотків за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом (як поточних так і прострочених), а також комісії, та за відсотками за користування кредитом, в той час як використані кошти банка повернуті позичальницею в повному обсязі, а відсотки за користування кредитом нараховані ним безпідставно.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в розмірі 35 430 грн 74 коп. повернуті АТ «А-Банк» в добровільному порядку в розмірі 36 200 грн 63 коп., що відповідає наданій позивачем виписці по надходженням по картковому рахунку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки на користь банку, як тіла кредиту, немає (а.с.10-15).

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, як з підстав неправомірності нарахування банком процентів без їх узгодження з позичальницею, так і з підстав фактичного повернення коштів відповідачкою.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

Щодо посилання банка в апеляційній скарзі на можливість стягнення судом першої інстанції з відповідачки на його користь процентів в розмірі облікової ставки НБУ, то вказані вимоги банком у поданому позові не заявлені, а суд, який розглядає подану заяву, діє виключно у заявлених позивачем межах, та не може використовувати свої повноваження на захист однієї із сторін на противагу іншій.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» залишити без задоволення, а заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, починаючи з цього дня та протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова