УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року

м. Харків

Справа № 638/18338/21

Провадження № 2/638/491/25

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Яковлевої Вікторії Миколаївни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Орос (Поволяєвої) О.В.

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 29 листопада 2021 року ОСОБА_5 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова Орос (Поволяєвої) О.В. від 17 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова Орос (Поволяєвої) О.В. від 26 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 лютого 2024 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М. на підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи від 22 лютого 2024 року № 02-06/155 відповідно до наказу голови суду № 02-04/33 від 14 лютого 2024 року «Про надання відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_6 ».

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 24 лютого 2024 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

23 квітня 2025 року у системі «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_4 сформована заява про відвід судді, яка зареєстрована за вх. № 25520 23.04.2025 та передана головуючій судді 24.04.2025.

Судове засідання було призначено на 08.05.2025 14 год 30 хв.

У період з 01.05.2025 по 22.05.2025 суддя Яковлева В.М. перебувала на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, у зв`язку із чим судове засідання відкладено на 23.05.2025 13 год 30 хв.

В обгрунтування поданої заяви зазначив, що існують обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Яковлевої В.М., що є підставою для її відводу, зважаючи на вимоги п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

Вказав на те, що, мотивуючи свою ухвалу від 17 квітня 2025 року суддя зазначила, що правовою підставою поновлення провадження положення норми ч. 1 ст. 254 ЦПК України, а фактичною підставою - необхідністю поновити провадження у справі для вирішення поставлених у вказаному клопотанні ОСОБА_1 питань. Однак така мотивація не відповідає вимогам ч. 1 ст. 254 ЦПК України, яка вказує, що поновлення допускається виключно після того, як усунені обставини, через які було зупинене провадження. Провадження зупинялося не для надання стороні позивача можливості сформувати свою правову позицію щодо продовження строку виконання ухвали суду та доцільності здійснення перекладу на іноземну мову відповідних документів, а для отримання відповіді від компетентного органу Федеративної Республіки Німеччини на судове доручення про надання правової допомоги. Відповідно саме надання такої відповіді до суду слід вважати усуненням обставин, що викликали зупинення провадження, в розумінні норми ч. 1 ст. 254 ЦПК України. При цьому матеріали справи не містять відомостей про надходження до суду відповіді від компетентного органу Федеративної Республіки Німеччини з питань, зазначених в ухвалі Шевченківського районного суду м. Харкова від 14 березня 2025 року у справі № 638/18338/21.

На думку заявника, ухвала суду від 17 квітня 2025 року про поновлення провадження у справі суперечить приписам ч. 1 ст. 254 ЦПК України.

Не згоден з такими процесуальними діями суду, оскільки розцінює це як сприяння виключно одній зі сторін у справі, що суперечить принципам змагальності та процесуальної рівності сторін, закріпленому в ст. ст. 6, 12 ЦПК України.

Крім того, вказані дії судді здійснені в пряме порушення встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності, відповідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. З урахуванням того, що позивач в своєму клопотанні не просив суд поновлювати провадження у справі, і поновлення провадження відбулося не у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення. У контексті наведеного, у відповідача виникають об`єктивні сумніви в упередженості судді, що, на його думку, є достатньою підставою для відводу відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Окрім того, ОСОБА_4 вважає, що суд повинен був залишити це клопотання без розгляду, натомість поновила провадження всупереч чітким та однозначним нормам закону. Що стосується другого пункту прохальної частини клопотання позивачки, то нормами ЦПК України не передбачено повноважень у суду першої інстанції постановити додаткову ухвалу. Оскільки клопотання подано після спливу цього строку, його не можна розглядати по суті, і воно підлягало залишенню без розгляду.

ОСОБА_4 доводи заяви про відвід підтримав. Просив передати заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18338/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Марцонь Д.Г. вважав необхідним передати заяву на розгляд іншому судді у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для вирішення питання про відвід.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Ломакін Е.В. вважав заяву про відвід повністю безпідставною та необгрунтованою.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, суд доходить висновку, що доводи та обставини, викладені у заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Частиною третьою статті 39 ЦПК України встановлено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу (самовідводу) судді встановлено статтею 36 ЦПК України, відповідно до змісту якої, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України)

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (пункт 10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 13 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами першою - четвертою статті 214 ЦПК України при одноособовому розгляді справи суддя, який розглядає справу, є головуючим у судовому засіданні

Головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина друга, п`ята статті 12 ЦПК України).

Учасники судового процесу, а також інші особи, присутні в залі судового засідання, зобов`язані беззаперечно виконувати розпорядження головуючого, додержуватися в судовому засіданні встановленого порядку та утримуватися від будь-яких дій, що свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

За прояв неповаги до суду винні особи притягуються до відповідальності, встановленої законом. Питання про притягнення учасника справи або іншої особи, присутньої в залі судового засідання, до відповідальності за прояв неповаги до суду вирішується судом негайно після вчинення правопорушення, для чого у судовому засіданні із розгляду справи оголошується перерва, або після закінчення судового засідання (частини третя, четверта статті 216 ЦПК України).

Слід наголосити, що частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У свою чергу, слід звернути увагу на ситематичне подання ОСОБА_4 зав про відвід судді, секретаря судового засідання.

Так, ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 20.12.2024 заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від розгляду справи визнано необґрунтованою.

Передано заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18338/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду.

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова Рибальченко Л.М. від 26.12.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про відвід судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від розгляду цивільної справи №638/18338/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 17.01.2025 у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4 про відвід секретаря судового засідання Сікорського Андрія Сергійовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відмовлено.

Як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі види судочинства (ухвала від 07.02.2022 року по справі № 266/108/22, від 07.11.2022 року по справі № 757/9655/22-к).

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати існування випадків зловживання процесуальними правами. Водночас слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Європейський суд з прав людини оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви (ч. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). До одного із випадків зловживання правом на подання заяви ЄСПЛ відносить подання явно сутяжницької заяви або такої, що позбавлена реальної мети. Так, вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до Суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви (M. v. The United Kingdom; Philis v. Greese).

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 17.04.2025 поновлено провадження у цивільній справі, що було зумовлено тим, що 04 квітня 2025 року через «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Ломакіна Едуарда Володимировича про продовження процесуального строку для надання перекладу та вирішення питання про доцільність такого перекладу, яке передано суду 08 квітня 2025 року. Водночас вказано, що зважаючи на те, що провадження у справі було зупинено до виконання судового доручення, суд вважав за необхідне поновити провадження у справі для вирішення поставлених в клопотанні питань.

При цьому обставини, на які посилається відповідач ОСОБА_4 у заяві про відвід судді від 22.04.2025, по своїй суті зводяться виключно до його незгоди з процесуальним рішенням судді Яковлевої В.М. щодо поновлення провадження у справі для вирішення поставлених в поданому клопотанні питань, зважаючи на те, що зупинене судове провадження у справі, у свою чергу, процесуально унеможливлює вирішення будь-яких питань.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявник повинен довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних складових неупередженості.

У рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Підстави заявленого відводу стосуються суто процесуальної дії судді стосовно поновлення провадження у справі.

Разом із тим, відповідно до положень частини четвертої статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України.

Таким чином, аналіз доводів заяви та положень статті 36 ЦПК України свідчать, що вказані обставини, на які посилається заявник, не є передбаченими законом підставами для відводу судді Яковлевої В.М.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Яковлевої В.М. або її необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, судом таких обставин також не встановлено.

За таких обставин, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді в результаті розгляду справи № 638/18338/21, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді матеріали не містять.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, та не є підставами для відводу, визначеними статтею 36 ЦПК України.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід

23 квітня 2025 року у системі «Електронний суд» відповідачем ОСОБА_4 сформована заява про відвід судді, яка зареєстрована за вх. № 25520 23.04.2025 та передана головуючій судді 24.04.2025. Судове засідання було призначено на 08 травня 2025 року. Однак у вказаний час справа не розглядалася у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді в період з 01.05.2025 по 22.05.2025 включно, тому розгляд справи було призначено на 23.05.2025 на 13 год 30 хв.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Яковлевої В.М., доводи про наявність підстав для задоволення вказаного відводу не знайшли свого підтвердження, суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу та, відповідно до положень частини третьої статті 40 ЦПК України, вважає необхідним передати заяву для вирішення питання про відвід разом із матеріалами справи іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 36, 40, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

постановив:

Заяву відповідача ОСОБА_4 про відвід головуючої судді Яковлевої Вікторії Миколаївни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними - визнати необґрунтованою.

Передати заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/18338/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, для розгляду

Ухвала не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 23 травня 2025 року.

Суддя В. М. Яковлева