Справа № 183/2653/25
№ 2/183/2963/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:
-визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно квартиру загальною площею 45,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_1 (надалі позивачка) звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування квартири від 25 грудня 1997 року ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 25 грудня 1997 року цей договір посвідчено державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелиця Ю. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1-4424. Право власності зареєстровано Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 247 від 09 лютого 1998 року. Тобто, факт реєстрації за позивачкою права власності на квартиру підтверджується реєстраційним написом на звороті вказаного вище договору дарування квартири від 09 лютого 1998 року.
У зв`язку з військовим вторгненням російської федерації на суверенну територію України, позивачка була вимушена переміститися до м. Біла Церква, Київської області. Остання мала намір зафіксувати факт пошкодження (знищення) власного нерухомого майна, через мобільний застосунок «Дія». Однак не змогла цього зробити через відсутність у ЄДР речових прав на нерухоме майно записів про право власності. У зв`язку з цим позивачка звернулася до державного реєстратора з заявою про внесення запису про її право власності до вказаного реєстру. Під час розгляду заяви державний реєстратор здійснив консолідований пошук інформації про зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року. В результаті такого пошуку встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі відсутня. Тому реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви та направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації та Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації про підтвердження реєстрації права власності органами, що здійснювали реєстрацію права до 01 січня 2013 року щодо отримання інформації. Після завершення строку, встановленого законодавством, не усунені обставини, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду справи, тому 10 лютого 2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Лепетинською Н. А. прийнято рішення № 77120271 про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки на державну реєстрацію не подано документи, які посвідчують право власності у заявника та неможливо отримати відомості про реєстрацію права власності, яка була проведена до 01 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачка зазначає, що станом на зараз виникла та існує ситуація, за якої вона є власником квартири, однак не має змоги належним чином та повноцінно здійснювати правомочності власника через відсутність можливості підтвердити реєстрацію такого права органом БТІ. Окремо зауважує, що до 01 січня 2013 року державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані у м. Сєвєродонецьк, Луганської області здійснювало Сєвєродонецьке міське БТІ. Це підтверджується реєстраційним написом на звороті свідоцтва про право власності. Відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2024 року № 1085-р в населених пунктах Сєвєродонецького району Луганської області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території Україні. Таким чином, на сьогоднішній день неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на будь-який об`єкт нерухомого майна, розташований у м. Сєвєродонецьк.
За таких обставин, порушене право позивачки щодо здійснення нею права власності на квартиру підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на цю квартиру, що відповідає вимогам ст. 15, 16 ЦК України та є єдиним способом захисту права власності позивачки.
Постановленою суддею ухвалою від 25 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивачки витребувано для огляду в судовому засіданні оригінал або нотаріально засвідчену копію доказу, доданого у копії до позову.
11 квітня 2025 року позивачкою, на виконання ухвали суду, надано нотаріально засвідчену копію доказу.
Постановленою судом ухвалою від 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачка не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, в якому підтримала вимоги позовної заяви.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке.
З дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Кривеньким С. А. за № 269, копії договору дарування квартири, вчиненого у м. Сєвєродонецьк, Луганської області від 25 грудня 1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4424, ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , двокімнатну, жилою площею 30,9 кв. м, загальною площею 45,1 кв. м. Зворотна сторона містить реєстраційний напис на документі про право власності, штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 , запис відомостей в реєстрову книгу за № 247 від 09 лютого 1998 року /а.с.26/.
З долученої позивачкою у копії технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 , складеного у 1992 році, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 45,1 кв. м, житлова 30,9 кв. м), відомості про попередніх власників ОСОБА_2 , дійсного власника ОСОБА_1 (договір дарування від 25 грудня 1997 року). Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.12-13 зворот/.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Лепетинської Н. А., Білоцерківської міської ради Київської області від 10 лютого 2025 року № 77120271 позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що заявниця ОСОБА_1 звернулася з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 . З заявою подано договір дарування квартири від 25 грудня 1997 року. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості про зареєстроване право власності на зазначену квартиру. Також, згідно наданих відповідей на запит реєстратора № 459 ВА від 06 лютого 2025 року від Сєвєродонецької міської військової адміністрації, та № 101 від 05 лютого 2025 від Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації», архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою, БТІ не може надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Отже не можливо отримати інформацію щодо підтвердження проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що виникло до 2013 року /а.с.11/.

19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 47-ВА вул. Гагаріна у м. Сєвєродонецьк перейменована на вул. Богдана Хмельницького.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачці майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У позивачки наявний документ, що засвідчує її право власності (договір дарування квартири), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачки права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє право.

Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Позивачкою право власності набуте у 1997 році. Надані позивачкою докази у виді договору дарування, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того після набуття у власність квартири позивачка почала користуватися нею, про що свідчить її реєстрація у квартирі після укладення договору дарування.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 45,1 кв. м, жилою площею 30,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 26 травня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, б-р Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов