Справа № 339/1/25
Провадження № 2/339/48/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 травня 2025 року Болехівський міський суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого - судді Кілик М.П.,

за участю секретаря судового засідання Латик В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болехів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання права на обов`язкову частку в спадщині,

за участю: представника позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвоката Шиян Л.І.,

представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Сорокового П.М. (у режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно 7/8 часток домоволодіння, яке складається з житлового будинку (в технічному паспорті зазначений літ А), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), погребу (літера Г), стайні (літера Д), стодоли (літера Е), дровітні (літера Є), вбиральні (літера Ж), криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (3) та розташоване по АДРЕСА_1 , та належало спадкодавцю ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У обґрунтування позову посилається на те, що він є онуком ОСОБА_6 , якій на праві власності належав будинок та господарські споруди на АДРЕСА_2 . У вказаному будинку разом із ОСОБА_6 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала його мама - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину та має обов`язкову частку в спадковому майні відповідно до ст. 1241 ЦК України. Як нещодавно стало йому відомо, його бабця ОСОБА_6 склала заповіт від 30.04.1993, відповідно до якого все своє майно заповіла йому. Оскільки про існування заповіту до недавнього часу він не знав, тому рішенням Болехівського міського суду від 04.10.2024 йому встановлено додатковий строк для прийняття спадщини. На виконання рішення суду, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак отримав відповідь від 29.11.2024, відповідно до якої йому відмовлено в оформленні спадкових прав, так як відсутні документи власності на спадкове майно. Отже, оформити право на спадщину на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не має можливості. Інші спадкоємці не прийняли спадщини після смерті спадкодавця.

Ухвалою судді від 07 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 30 січня 2025 р.

Ухвалою підготовчого засідання від 30 січня 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано в приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Барабаш Р.С. спадкову справу, відкриту після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання ухвали суду 05.02.2025 нотаріус надала до суду копію спадкової справи №107/2022, заведеної після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою підготовчого засідання від 17.02.2025 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Сорокового П.М., повернуто без розгляду відзив на позовну заяву; прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права на обов`язкову частку в спадщині; об`єднано в одне провадження первісний та зустрічний позови для спільного розгляду, надано учасникам справи строк для подання зав по суті справи.

У зустрічному позові, поданому представником ОСОБА_2 - адвокатом Сороковим П.М., представник просить визнати за ОСОБА_2 право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_6 у розмірі спадкового майна; судові витрати просить покласти на відповідача.

У обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що ОСОБА_2 є донькою спадкодавиці ОСОБА_6 та мамою ОСОБА_1 . За життя спадкодавиці ОСОБА_6 - ОСОБА_2 проживала з нею в одному будинку, допомагала їй, вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, вона доглядала ОСОБА_6 до останніх днів її життя. Після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 продовжила проживати в будинку на АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_2 постійно проживала в цьому будинку, то згодом подала заяву до нотаріуса про відкриття спадкової справи № 107/2022 для оформлення спадщини за законом. Таким чином, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 . Більше ніхто спадщину не прийняв та до нотаріуса не звертався. У 2022 році, при відкритті спадщини в нотаріуса, ОСОБА_2 була 71-річного віку, на даний час їй 73 роки. Таким чином, ОСОБА_2 є непрацездатною дитиною спадкодавця (пенсіонеркою за віком), тому має право на обов`язкову частку у спадщині. У разі спадкування за законом ОСОБА_2 спадкувала б 100 % спадкового майна. Тому, враховуючи наявність заповіту на користь іншої особи, вона має право на обов`язкову частку в розмірі 50% (1/2) спадкового майна.

Ухвалою підготовчого засідання від 06.03.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання відкладено у зв`язку з відсутністю в суду відомостей про вручення учаснику справи повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого засідання від 24.03.2025 задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Сорокового П.М. про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю залучення як відповідача сестру ОСОБА_2 ОСОБА_7 . Ухвалою підготовчого засідання від 31.03.2025 задоволено клопотання представників сторін та залучено до участі у справі ОСОБА_5 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів за первісним позовом та на стороні позивача за зустрічним позовом, третій особі запропоновано надати суду письмові пояснення щодо позовів.

Ухвалою від 15.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23.04.2024, однак судове засідання не відбулося, у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про замінування суду. Ухвалою суду від 08.05.2025 судове засідання за клопотанням представника відповідача за первісним позовом-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - адвоката Сорокового П.М.

У судове засідання позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не прибув, був належно повідомлений про час та місце судового засідання. Його представник адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у первісному позові, просила визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 7/8 часток домоволодіння на АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 . Саме ОСОБА_6 була єдиним спадкоємцем майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6 проживала з чоловіком на час його смерті та вступила у володіння спадковим майном. Відповідач-позивач ОСОБА_2 спадщину після смерті батька не приймала та почала проживати у спірному будинку через кілька років після смерті батька. Оскільки на час смерті ОСОБА_6 було четверо спадкоємців за законом першої черги (4 доньки спадкодавиці), то обов`язковою часткою ОСОБА_2 буде 1/8, а не спадкового майна. Тому за вирахуванням обов`язкової частки ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 має право на спадкування 7/8 часток домоволодіння.

Також представник ОСОБА_1 адвокат Шиян Л.І. у судовому засіданні зустрічний позов визнала частково. Не заперечує проти визнання за ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_6 у розмірі 1/8 спадкового майна; у іншій частині зустрічного позову просила відмовити за безпідставністю. Судові витрати, понесені ОСОБА_1 просить залишити за ним та не стягувати з відповідачів за первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні 19.05.2025 зустрічний позов підтримала. У задоволенні первісних позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що її тато, ОСОБА_8 , у 1952 році побудував спірний будинок, вона з батьками та сестрами там проживала; це є їхній родинний будинок. Батько помер у 1990 році. Спадщину після його смерті прийняла його дружина - ОСОБА_6 , яка продовжувала проживати у спірному будинку та вести господарство. Інших осіб, які прийняли спадщину після смерті батька, не було. На час смерті батька ОСОБА_2 не проживала в спірному будинку, оскільки задовго до цього (8 років) виїхала проживати в м.Болехів. Лише в 1993(1994)р. вона зареєструвалася в с.Тисів. ОСОБА_2 доглядала маму, хоронила її, вела господарку. ОСОБА_1 не допомагав підтримувати будинковолодіння. Документи на право власності на земельну ділянку вони не оформляли.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 адвокат Сороковий П.М. у судовому засіданні зустрічний позов підтримав, з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві. У задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. Додатково зазначив, що оскільки ОСОБА_2 на момент заведення спадкової справи (у 2022 році) досягла пенсійного віку, тому має право на обов`язкову частку після смерті матері, ОСОБА_6 . У разі спадкування за законом ОСОБА_2 спадкувала б 100% спадкового майна. Тому, враховуючи наявність заповіту на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку в розмірі спадкового майна. Крім цього, адвокат Сороковий П.М. просив судові витрати, понесені ОСОБА_2 , залишити за нею та не стягувати з відповідачів за зустрічним позовом.

У судовому засіданні 19.05.2025 відповідач ОСОБА_3 заперечила проти позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_2 визнала у повному обсязі. Зазначила, що на час смерті матері ( ОСОБА_6 ) не була особою з інвалідністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не прибула, подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі, за станом здоров`я. На спадкове майно ОСОБА_6 вона не претендує, на час її смерті не була особою з інвалідністю. Щодо задоволення первісного та зустрічного позову покладається на думку суду.

Третя особа ОСОБА_5 у судові засідання не прибула, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи.

Вислухавши представника позивача-відповідача ОСОБА_1 адвоката Шиян Л.І, відповідача-позивача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Сорокового П.М., відповідача ОСОБА_3 ,дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1-ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 ч. 2 ст.16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).

Між сторонами виник спір про право на спадщину: щодо розміру часток у спадщині після смерті ОСОБА_6 , враховуючи наявність заповіту на ім`я позивача-відповідача ОСОБА_1 та права на обов`язкову частку у спадщині відповідача-позивача ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.1241 ЦК України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Танява Калуського району Івано-Франківської області померла бабця позивача за первісним позовом-відповідача за зустрічним позовом (позивача-відповідача) ОСОБА_1 - ОСОБА_6 . Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним позовом (відповідач-позивач) ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 є доньками ОСОБА_6 . Наведене стверджується: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Тисівської сільської ради, актовий запис №39 (а.с.7, 99); копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 (т.1, а.с.95), копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 (т.1, а.с.96), копією паспорта ОСОБА_2 (т.1, а.с.133), копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 (т.1, а.с.185), копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_10 (т.1, а.с.184), копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 (т.1, а.с.199), копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_12 (т.1, а.с.199), копією свідоцтва про народження ОСОБА_13 , копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_14 (т.2, а.с.3). Позивач-відповідач ОСОБА_1 є сином відповідача-позивача ОСОБА_2 (т.1, а.с.120), що також визнано сторонами в судовому засіданні.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, будинковолодіння, що на АДРЕСА_1 , попередня адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Належність вказаного будинковолодіння спадкодавцю ОСОБА_6 стверджується записами погосподарської книги № 12 Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області за 2006-2010 рр., номер особового рахунку № НОМЕР_2 . Зокрема, у виписках з погосподарської книги, виданих Тисівським Старостинським округом Болехівської міської ради Івано-Франківської області, зазначено, що за ОСОБА_6 рахується житловий будинок 1952 року побудови на праві «особистої власності», що на АДРЕСА_2 . Житловий будинок дерев`яний, критий шифером, загальною площею 54,6 кв.м., житлова площа 37,4 кв.м. До будинку примикають такі господарські будівлі: літня кухня (дерево), сарай (дошка), погріб (камінь бетон), стайня (цегла), стодола (дошка), дровітня (дошка), вбиральня (цегла), криниця (камінне кріплення), ворота (металеві з хвірткою в металевих стовпах), огорожа (металева сітка в металевих стовпах) (а.с.11, 123, 136).

ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_8 02.11.1947, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого в с.Танява Долинського райбюро ЗАГС Івано-Франківської області, актовий запис №1 (т.1, а.с.101). Вищевказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , оскільки набуто ними за час шлюбу (ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_8 помер (т.1, а.с.183).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном в межах шестимісячного строку після смерті ОСОБА_8 іншими особами, крім ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У судовому засіданні представник позивача-відповідача адвокат Шиян Л.І., відповідач-позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сороковий П.М. визнали факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 його дружиною ОСОБА_6 та відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 . Отже вказана обставина не підлягає доказуванню.

З копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 05.03.2024 вбачається, що будинковолодіння складається з житлового будинку (літ.А) загальною площею 54,6 кв.м., в тому числі житловою площею 37,4 кв.м., літньої кухні (літ. Б), сараю (літера В), погребу (літера Г), стайні (літера Д), стодоли (літера Е), дровітні (літера Є), вбиральні (літера Ж), криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (3). Реєстрація права власності на дане будинковолодіння не проводилася. Ринкова вартість будинку з господарськими будівлями і спорудами 120100 грн (т.1, а.с.12-22).

З копії архівного витягу з рішень Тисівської сільської ради від 21.11.1997 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що ОСОБА_6 передано безоплатно у приватну власність дві земельні ділянки площею по 0,55 га (т.1, а.с.124, 125).

У постанові від 06.11.2019 в справі № 559/375/16 Верховний Суд зазначив, що записи в погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. Під час вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування записи в погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст.1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини (ч. 3 ст.1235 ЦК України).

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст.1296 ЦК України).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд.

Разом з тим, у ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту.

Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.

Перелік таких осіб, визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зокрема, частиною 1 ст.1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини. Аналіз абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України дозволяє стверджувати, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення (зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні відносини, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо). Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2019 року в справі № 510/350/16-ц (провадження № 61-19810св18)).

Непрацездатність - це соціально-фізіологічний стан людини, який визначається її об`єктивною втратою чи зменшенням природних функцій організму або зниженням кваліфікації, значним зменшенням обсягу чи припиненням трудової діяльності, у разі настання якого особа втрачає засоби до існування та потребує матеріального соціального забезпечення (постанова Верховного Суду від 16 липня 2018 року в справі № 525/216/17-ц (провадження № 61-29933 св 18)).

Згідно із ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Сутність права на обов`язкову частку полягає у тому, що на користь осіб, визначених у ч.1 ст. 1241 ЦК України, відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 , непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за віком мають, зокрема, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Аналогічне положення щодо віку, за якого жінки отримували право на пенсію за віком, також містила ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_6 за життя склала заповіт від 30.04.1993, посвідчений головою виконкому Тисівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за №18, відповідно до якого ОСОБА_6 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що по закону буде їй належати на день смерті, в тому числі і житловий будинок, що в с.Танява Долинського району Івано-Франківської області, заповідає своєму внукові ОСОБА_1 (т.1, а.с.10).

10 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. на підставі заяви спадкоємця першої черги - відповідача-позивача ОСОБА_2 від 10.10.2022 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 107/2022 (у Спадковому реєстрі № 69781521) щодо спадкового майна ОСОБА_6 (т.1, а.с.91).

Суд встановив, що відповідач-позивач ОСОБА_2 на час смерті своєї матері ОСОБА_6 , тобто на час відкриття спадщини, була непрацездатною через досягнення пенсійного віку, встановленого законом для жінок. Зокрема, їй виповнилося 59 років і відповідно до ч.3 ст. 75 СК України, ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона вважається непрацездатною особою та згідно з ч. 1 ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині спадкодавця.

При цьому, суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах закону, твердження представника відповідача - позивача ОСОБА_2 адвоката Сорокового П.М. у зустрічній позовній заяві щодо обрахунку віку ОСОБА_2 , що дає їй право на обов`язкову частку в спадщині, на момент заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (2022 р.). Оскільки, як зазначено судом вище, для віднесення особи до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, вона має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини (день смерті ОСОБА_6 ), а не заведення спадкової справи нотаріусом.

Суд установив, що ОСОБА_6 була зареєстрована та фактично проживала до дня своєї смерті в будинку на АДРЕСА_1 . Також у цьому житловому будинку на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 була зареєстрована та фактично проживала відповідач-позивач ОСОБА_2 , яка вела спільне господарство з ОСОБА_6 та продовжує проживати там на момент розгляду даної справи, що стверджується копією довідки виконавчого комітету Болехівської міської ради від 23.09.2022 (т.1, а.с. 98), виписками з погосподарської книги (т.1, а.с.11, 123, 136), копією довідки №1483 від 13.09.2010, виданої виконкомом Тисівської сільської ради (т.1, а.с.143).

Законодавець передбачив можливість прийняття спадщини постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для будь-яких спадкоємців, у тому числі й обов`язкових спадкоємців. Тому обов`язковий спадкоємець може прийняти спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України (Постанова ОП КЦС ВС від 22.04.2024 у справі № 346/2744/21).

Отже, відповідачпозивач ОСОБА_2 , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подала заяву нотаріусу про відмову від спадщини, вважається такою, що прийняла обов`язкову частку в спадковому майні після смерті своєї матері ОСОБА_6 , що стверджується письмовими доказами у справі, а також цю обставину визнає позивач за первісним позовом у позовній заяві.

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/128/24 від 03.10.2024, яке набрало законної сили 07.11.2024, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном два місяці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , з часу набуття рішенням законної сили (т.1, а.с.107-114).

Позивач-відповідач ОСОБА_1 05.12.2024, тобто у строк, визначений рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/128/24, звернувся до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_6 .

Отже, спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 є її внук ОСОБА_1 , який також прийняв спадщину після смерті його бабці ОСОБА_6 , подавши у встановлений судовим рішенням строк нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Однак листами приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. від 29.11.2024 №316/01-16, від 17.12.2024 №316/02-14 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю документів про право власності за спадкодавцем (т.1, а.с.8, 126).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , спадщину після її смерті прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Інші спадкоємці (за законом першої черги), зокрема, доньки спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 спадщину не прийняли (не проживали з ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини не зверталися).

При визначенні розміру обов`язкової частки суд враховує висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 25.11.2020 у справі № 292/389/17. Зокрема, при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. …Отже, за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (стаття 1266 ЦК України). Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , є її рідні діти: відповідач-позивач ОСОБА_2 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_5 . З матеріалів спадкової справи № 107/2022 (у Спадковому реєстрі № 69781521) вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подали заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , постійно не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вони вважаються такими, що спадщину не прийняли.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що право на обов`язкову частку у спадщині, крім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які на момент смерті матері були непрацездатними (досягли пенсійного віку), однак спадщину після смерті ОСОБА_6 не приймали. Відтак є один спадкоємець за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині - ОСОБА_2 .

У разі, якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадщину у встановлений законом строк чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом (Постанова КЦС ВС від 03.10.2019 у справі № 385/358/16-ц).

Суд враховує, що за відсутності заповіту право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 в рівних частках, тобто по 1/4 частці, мали б діти спадкодавця і спадкоємці за законом першої черги - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Та оскільки обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту, - ОСОБА_2 має право в порядку ст.1241 ЦК України на 1/8 частки спадкового майна (1/2 частини від тієї частки (1/4), яку могла успадкувати за законом за відсутності заповіту).

Щодо аргументів у зустрічній позовній заяві про те, що «в разі спадкування за законом донька ОСОБА_6 ОСОБА_2 спадкувала б 100% спадкового майна, тому, враховуючи наявність заповіту на користь іншої особи, вона має право на обов`язкову частку в розмірі 50% (1/2) спадкового майна», - то вони спростовуються вищевказаними обставинами та наявними доказами про наявність на час відкриття спадщини чотирьох спадкоємців ОСОБА_6 за законом першої черги, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Про наявність після смерті ОСОБА_6 чотирьох спадкоємців за законом першої черги не заперечили в судовому засіданні також відповідач-позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Сороковий П.М.

Отже позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, має право на спадкове майно після смерті бабці, ОСОБА_6 , за вирахуванням обов`язкової частки в спадщині ОСОБА_2 . Зокрема, має право на 7/8 частин домоволодіння, яке розташоване на АДРЕСА_1 (1ч. цілого домоволодіння - 1/8 обов`язкова частка ОСОБА_2 =7/8 ч.)

Таким чином, первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

У зустрічному позові представник ОСОБА_2 просив визнати за нею право на обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_6 у розмірі спадкового майна; натомість зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, а саме: ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_6 у розмірі 1/8 спадкового майна, у решті зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 4.16 п.4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у редакції станом на час звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 : видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Враховуючи наявний спір між сторонами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 щодо часток у спадковому майні, беручи до уваги повідомлення нотаріуса про неможливість видачі їм свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю документів про право власності за спадкодавцем, - у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав, тому визнання права власності в порядку спадкування за законом є ефективним способом захисту.

Що стосується позовних вимог первісної позовної заяви, заявлених до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.

У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (Постанова КЦС ВС від 19 січня 2022 року в справі № 280/4/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_6 спадщину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не прийняли, відтак суд вважає, що заявлені до них вимоги за первісним позовом про визнання права власності в порядку спадкування є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду з первісним позовом позивач-відповідач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Проте, враховуючи заявлене в судовому засіданні його представником клопотання про залишення судових витрат за ОСОБА_1 , суд не вирішує питання щодо розподілу даних судових витрат.

При зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач-позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а також у зустрічному позові вказано про понесення нею витрат на професійну правничу допомогу. Проте, враховуючи заявлене в судовому засіданні її представником-адвокатом Сороковим П.М. клопотання про залишення судових витрат за нею, суд не вирішує питання щодо розподілу даних судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно 7/8 часток домоволодіння, яке складається з житлового будинку (в технічному паспорті зазначений літ А), літньої кухні (літера Б), сараю (літера В), погребу (літера Г), стайні (літера Д), стодоли (літера Е), дровітні (літера Є), вбиральні (літера Ж), криниці (№1), воріт (№ 2), огорожі (3), що розташоване на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог за первісним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.

Судові витрати в розмірі 1211 гривень 20 копійок покласти на позивача за первісним позовом ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про визнання права на обов`язкову частку в спадщині задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини спадкового майна.

У решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати в розмірі 1211 гривень 20 копійок покласти на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання:

позивач-відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач-позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Повний текст рішення складено 26.05.2025.

Суддя М.П.Кілик