Справа № 536/1709/24
провадження 2/527/100/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Мороз Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталя Анатоліївна, Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позову зазначає, що вона з 08 жовтня 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням суду розірвано 13 серпня 2014 року. Після ухвалення рішення сторони помирилися та продовжили проживати з вересня 2014 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу за однією адресою. Від шлюбу мають двох дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, заповіту після себе не залишив.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином України ОСОБА_4 необхідно їй для отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим звернулась до суду та просить позовну заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 29.10.2024 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

15.11.2024 до суду надійшло пояснення третьої особи Міністерства оборони України, де вказано, що Міноборони заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження спільного проживання її та померлого ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 11.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.01.2025 замінено неналежного відповідача - Службу у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області на належного відповідача - Відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

15.11.2024 до суду надійшов відзив від представника відповідача Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, де вказано, що доданих до позову доказів недостатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судове засідання призначене до розгляду на 21.05.2025 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, направивши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У попередньому судовому засіданні надали пояснення згідно позову, позовні вимоги підтримують, простять задовольнити, з підстав, що зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, у наданих поясненнях на позовну заяву прохав проводити розгляд справи у відсутності представника.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А. у судове засідання не прибула, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_2 загинув ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується сповіщенням сім`ї №10/557 від 17.01.2023 року (а.с.33).

Згідно довідки про реєстрацію №10-11/1101 від 13.11.2023, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до дня своєї смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 та з ним на день смерті були зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.10).

У період перебування у зареєстрованому шлюбі позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народились діти син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18,19).

Як вбачається з рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.13-14).

З листа ІНФОРМАЦІЯ_5 за №1/13985 від 12.12.2023 року адресованого адвокату Гонтар В.М. вбачається, що родина ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , у складі дружини ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подавали заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 у період дії воєнного стану військовослужбовця ОСОБА_4 . Питання оформлення пенсії за втратою годувальника матері загиблого ОСОБА_3 та дітям загиблого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с.11-12).

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №553/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 (а.с.8-9).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили перебування у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після офіційного розірвання шлюбу з вересня 2014 року по день смерті останнього.

Також, на підтвердження своїх вимог заявником долучено до справи фотокартки із зображенням ОСОБА_4 у колі сім`ї, сповіщення про смерть, яке адресовано дружині загиблого - ОСОБА_1 , роздруківку з переписки у застосунку вайбер, квитанції ПриватБанк про переказ грошових коштів (а.с.15-17, 20-33).

Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з чоловіком, заявнику необхідно для призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексом України.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначеного, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними, у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що з вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , проживали однією сім`єю, їх взаєминам були притаманні ознаки сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо.

Відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ у випадках, зазначених у п.п. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт проживання однією сім`єю встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Встановлення юридичного факту буде лише підтвердженням спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав.

Оскільки ОСОБА_1 , як і інші родичі загиблого, (діти і мати) має право на отримання одноразової грошової допомоги і інших соціальних виплат у зв`язку зі смертю чоловіка з яким вона проживала однією сім`єю, вона змушена просити встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом з її чоловіком ОСОБА_4 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з вересня 2014 року.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала до суду докази (фотокартки, квитанції, переписку у застосунку вайбер). Разом з цим, у судовому засіданні було допитано свідків, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Ураховуючи викладене, а також, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 разом з її чоловіком ОСОБА_4 породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідно позивачу для реалізації права на призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги на підставі ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» та для реалізації права отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача, як одного з подружжя (дружини), яка не одружилась вдруге та проживала з загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 352, 354-355, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , яку подано представником позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Марченко Наталя Анатоліївна, Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з вересня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ю. М. Свістєльнік