ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №766/3970/21

провадження № 22-ц/819/200/25

27 травня 2025 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя доповідач),

судді: Приходько Л.А.,

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2024 року, постановлене під головуванням судді Шестакової Я.В.,

встановив:

Зміст позовних вимог

В березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 06 серпня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала зобов`язання з повернення позичених коштів, 27 лютого 2019 року між сторонами була підписана додаткова угода, за умовами якої банк прийняв на себе зобов`язання анулювати частину існуючої заборгованості за кредитним договором у разі якщо відповідач здійснить платежі з погашення боргу у визначеному сторонами розмірі та в строки. Однак, умови додаткової угоди ОСОБА_1 також не виконано, з приводу чого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором SAMDN8992 від 27 лютого 2019 року, обраховану станом на 04 січня 2021 року, у загальному розмірі 397 863,40грн. яка складається з заборгованості за кредитом 2 939,68грн., заборгованості за процентами 23 154,04грн., пеня -371 769,68 грн., вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2024 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що анкета-заява від 06 серпня 2010року, на яку послався банк як на підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору, не містить положень про можливість нарахування кредитором процентів, пені або інших штрафних санкцій за порушення умов договору.

Пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMDN8992 від 27 лютого 2019 року, банк не надав суду цього договору.

Згідно додаткової угоди до договору № SAMDN8992 від 27 лютого 2019 року сторони узгодили проведення реструктуризації частини боргу у розмірі не менше 14421,93 грн. у строк не пізніше 27 лютого 2019 року та подальше погашення заборгованості шляхом здійснення відповідачем платежів у розмірі по 13 620,73 грн. до 25 числа кожного місяця протягом 6 місяців, у строк до 25 серпня 2019року.

Суд встановив, що на виконання додаткової угоди від 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 здійснювалося погашення заборгованості у розмірі 14 421,93грн. та 587,93 грн, але ці суми віднесено банком на сплату пені за відсутності у додатковій угоді положень щодо її нарахування.

При зверненні з позовом банком заявлено вимогу про стягнення з боржника пені у розмірі 316 938,57грн., проте умовами додаткової угоди нарахування кредитором пені не передбачено, інших доказів, які б доводили наявність підстав для нарахування та стягнення з боржника пені, банком не надано. Також суд вказав, що встановлені у справі обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення заявленої банком суми заборгованості, оскільки складові заборгованості не відповідають умовам додаткової угоди від 27 лютого 2019 року, і інше банком не доведено.

Доводи апеляційної скарги

Не погодившись з заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, товариство просило заочне рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що 27 грудня 2019року між сторонами кредитного договору від 06 серпня 2010року укладено додаткову угоду. Згідно пункту 1.1 сума заборгованості, що виникла в період з дати укладення договору до дати підписання додаткової угоди становить 413 084,74 грн., яка складається з 17 949,54грн. - заборгованості за тілом кредиту, 23 365,52грн. - заборгованість по процентам, 316 938,57грн. - пеня.

Відповідно до пункту 1.2 угоди банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення пені в сумі 316 938,57 грн., у разі виконання відповідачем умов пункту 1.5 щодо подальшого погашення заборгованості шляхом здійснення платежів у розмірі по 13620,73 грн. до 25 числа кожного місця протягом 6 місяців. Тобто, з березня 2019 року по 25 серпня 2019 року відповідач повинна була здійснити погашення заборгованості на загальну суму 81 724,42 грн.

Однак, відповідач здійснила тільки два платежі на погашення боргу: 27 лютого 2019 року у розмірі 14 421,93 грн. та 02 грудня 2019 року у розмірі 587,93 грн., в загальному розмірі 15 009,68 грн., які зараховано банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, а проведений ОСОБА_1 платіж від 02 грудня 2019 року в сумі 212,078 грн. віднесений на погашення заборгованості за процентами, а не пені, як неправильно визначив суд першої інстанції.

Оскільки відповідачем в повній мірі не виконано умови додаткової угоди від 27 грудня 2019року, тому прощення (анулювання) пені у розмірі 316 938,57 грн. не відбулось, у зв`язку з чим банк просив стягнути усю заборгованість за кредитним договором.

Правова позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавала.

Розгляд справи апеляційним судом

В судове засідання суду апеляційної інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, причини неявки не сповістив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів товариства та уповноваженого представника.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась в порядку, передбаченому частиною шостою статті 128 ЦПК України. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень судова повістка повернута без вручення відповідачу, з відміткою про відсутність адресата за місцем проживання, що за приписами пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України є підставою для визнання особи такою, що належним чином повідомлена про розгляд справи.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

06 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в ПриватБанке, в якій зазначила, що згодна з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.5).

Анкета заява від 06 серпня 2010року не містить інформації про розмір наданого кредиту, розмір процентної ставки за користування коштами, умов нарахування та стягнення пені тощо.

27 лютого 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем з метою створення сприятливих умов для виконання клієнтом зобов`язань за кредитним договором №SAMDN8992 від 06 серпня 2010року укладено додаткову угоду, якою сторони погодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати укладання договору до дати підписання додаткової угоди складає 413 084,74 грн. (пункт 1.1).

Згідно пунктів 1.2 1.4 банк здійснює (прощення) анулювання частини заборгованості, що виникла в період з дати надання клієнтові кредиту, а саме здійснює прощення: відсотків на 0 грн., комісії на 0 грн., пені на 316 938,57 грн., штрафу 0 грн. Строк повернення кредиту до 25 серпня 2019 року. Відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%.

Клієнт зобов`язався здійснювати погашення кредиту шляхом здійснення платежів на картку № НОМЕР_1 у наступному порядку:

здійснити платіж на погашення заборгованості за договором у розмірі не менше 14421,93грн. у строк не пізніше 27 лютого 2019року;

подальше погашення заборгованості здійснюється у розмірі не менше 13 620,73грн. до 25 числа місяця протягом 6 місяців. Розмір останнього щомісячного платежу складає 13620,77грн.(пункти 1.5 1.5.2).

Пунктом 1.6 передбачено, що ця угода згідно ст.212 ЦК України укладається під відкладальну обставину, а саме: у разу належного виконання клієнтом зобов`язань, передбачених договором та п.1.2 угоди , вступають в дію умови про прощення заборгованості, визначені п.1.2 угоди, та умова про зміну процентної ставки, передбаченої п.1.4 угоди.

Пунктом 1.6.1 додаткової угоди визначено, що в разі прострочення виконання клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2. Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором, на 31 день, умова про прощення частини заборгованості, передбачена п.1.2 та умова про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4 угоди, не застосовується.

З виписки по рахунку № НОМЕР_2 встановлено, що за період з 27 лютого 2019року по 04 січня 2021року ОСОБА_1 здійснено два платежі: 27 лютого 2019року в розмірі 14 421,93грн. та 02 грудня 2019року в розмірі 587,93грн. (а.с.8).

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3 , складеного за період з 27 лютого 2019року по 04 січня 2021року, станом на 27 лютого 2019року ОСОБА_1 мала заборгованість зі сплаті процентів в розмірі 23 365,52грн. та зі сплати пені в розмірі 371 769,68грн (а.с.9-12).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цій справі АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положення вищезазначених процесуальних норм права передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 397 863,40грн., з яких заборгованість за кредитом становить 2 939,68грн., заборгованість зі сплати процентів 23 154,04грн., пеня 371 769,68 грн., АТ КБ «ПриватБанк» послалося на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору оформленого у виді анкети-заяви від 06 серпня 2010року.

Разом із цим, анкета-заява від 06 серпня 2010року не містить інформації про встановлений відповідачу кредитний ліміт, погоджену сторонами процентну ставку за користування кредитними коштами, умов та порядку нарахування пені. Позивач не надав розрахунку заборгованості за договором, яка виникла до укладення додаткової угоди від 27 лютого 2019року, якою банк обґрунтовував заявлену до стягнення заборгованість, що унеможливило для суду здійснення перевірки правильності проведених позивачем нарахувань.

Додаткова угода від 27 лютого 2019року свідчить, що вона укладена до договору №SAMDN8992, але цей договір суду не наданий, що позбавило можливості дослідити умови зазначеного договору та визначитися з характером виниклих між сторонами спірних правовідносин.

Ураховуючи, що обов`язок з доведеності позовних вимог покладається на позивача, який у цій справі не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, які обґрунтовані лише положеннями додаткової угоди від 27 лютого 2019року, колегія судів до уваги не приймає з огляду на їх недостатність для розгляду справи по суті (стаття 80 ЦПК України).

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2025 року постановлено з додержанням вимог закону, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, надана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Розподіл судових витрат в порядку частини тринадцятої статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку із залишенням апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко