Номер провадження: 22-ц/813/1259/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Губар Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Кострича Михайла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розподіл судових витрат у цивільній справі за апеляційною скаргою Ніколаєнко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року

по справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Кострича Михайла Петровича про ухвалення додаткового рішення, подану по цивільній справі № 947/31760/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В провадженні Одеського апеляційного суду знаходилась апеляційна скарга Ніколаєнко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року у справі за вищевказаним позовом.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишено без задоволення. Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року залишено без змін.

В подальшому до Одеського апеляційного суду надійшла заява адвоката Кострича Михайла Петровича щодо вирішення питання стосовно судових витрат, а саме стягнення витрат на правову допомогу.

Мотивуючи подану заяву, зазначив, що під час винесення постанови, суд не розглянув клопотання про розподіл судові витрати, які поніс ОСОБА_1 від необґрунтованих вимог апелянта при розгляді справи.

Вказує, що так як відповідач поніс судові витрати у сумі 10 000 грн, а у задоволенні апеляційної скарги апелянту було відмовлено, відповідач вважає що апелянт повинен сплатити суму яку вона понесла при розгляді справи.

За положенням п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; а також, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Учасники провадження повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, в судове засідання з`явився представник позивача та надав свої заперечення.

Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи, апеляційний суд дійшов висновку до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Кострич М.П. 08 травня 2024 року звертався з клопотанням про розподіл судових витрат, однак при ухвалення постанови апеляційним судом вказане клопотання розглянуто не було.

Виходячи з вказаного клопотання, на підтвердження понесених витрати адвокат надав копію договору №70/23 про надання правової допомоги від 07.11.2023, копію акту виконаних робіт від 07.05.2024 та додаткову угоду №2 до договору №70/23 про надання правової допомоги від 07.11.2023.

Згідно укладеного Договору про надання правової допомоги №70/23 від 07.11.2023, п. 5.1. Необхідність сплати та розмір гонорару визначається сторонами за домовленістю відповідно до чинного законодавства України. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати (авансом, частковою оплатою), умови повернення тощо сторони фіксують у додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього договору. Остаточний розмір гонорару зазначається у акті про надання правничої допомоги.

5.2. Фактичні витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги (витрати на відрядження, копіювання документів, вартість експертизи, вартість поштових відправлень тощо) відшкодовуються Клієнтом..

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди №2, вартість правової допомоги за додатковою угодою встановлюється у фіксованому розмірі 10 000 гривень, які сплачуються Клієнтом ка користь адвоката протягом 30 днів з моменту закінчення розгляду справи судом апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення вказаного клопотання, звернула увагу на те що представник відповідача не з`явився до суду цього разу та в апеляційному розгляді написав відзив та був один раз у процесі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити частково заяву про ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 12 травня 2021 року у справі №873/79/20).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд зауважує, що адвокатом не деталізавано вид адвокатських послуг, які були надані відповідачу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Костричем Михайлом Петровичем в суді апеляційної інстанції було подано лише відзив на апеляційну скаргу та він безпосередньо приймав участь у одному судовому засіданні.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат сумі позовних вимог, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру та співвідношення часових витрат та кількості судових засідань, виходячи з конкретних обставин справи, що у задоволенні апеляційної скарги було відмовлено, її складності, вказана справа відноситься до категорії малозначних відповідно до закону та виконаної роботи з метою захисту інтересів ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кострич Михайло Петрович, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 270, 381 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

у х в а л и в :

Заяву адвоката Кострича Михайла Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`яти тисяч) грн..

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 червня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко