Справа № 308/4222/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заяць А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Безуханич Анастасія Василівна, до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Безуханич Анастасія Василівна, звернувся в суд з позовною заявою до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай).

Позов мотивовано тим, що відповідно до списку громадян (додатку 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗК №012-00021) ОСОБА_1 набув право власності на земельну частку (пай) для ведення сільськогосподарського виробництва (п. 17).

Відповідно до викопіювання з проекту розпаювання КСП «Дубрівське» Дубрівської сільської ради з нанесенням земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 1,4691 кормові угіддя, яка знаходиться на території Середнянської селищної ради, за межею населеного пункту с. Дубрівка, земельна частка (пай), що належить ОСОБА_1 , знаходиться за №0033.

Відповідно до книги реєстрації договорів оренди на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай), що реєструються у виконавчому комітеті Дубрівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, 18.10.2019 ОСОБА_1 уклав договір оренди на належну йому частку, площею 1,4691 га.

Проте, на даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості встановити в натурі земельну частку (пай), а саме отримати рішення органу місцевого самоврядування, про дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, провести державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера, та надалі реєстрації речових прав на земельну ділянку, у зв`язку з втратою оригіналу сертифіката.

Зважаючи на вищенаведене, представник позивача адвокат Безуханич А.В. звернулася до ГУ ДЗК в Закарпатській області із заявою, у якій просила видати ОСОБА_1 дублікат сертифіката на земельну частку (пай) площею 1,4691 га.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №29-7-0.31-1023/2-25 від 04.03.2025 порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 №1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно з пунктом 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі окремі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15.06.2001 №97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду задля захисту свого права із позовною заявою про визнання права власності на земельну частку (пай).

На підставі наведеного, представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), площею 1,4691 га кормові угіддя, без визначення меж в натурі, яка знаходиться на території Середнянської селищної ради, за межею населеного пункту с. Дубрівка, який належить ОСОБА_1 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №165213.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник подав клопотання про розгляд справи без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує згідно з позовом в повному обсязі та просить суд задовольнити їх повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно із списком громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком 1 до державного акту на право колективної власності на землю серії ЗК №012-00021 від 06.04.2000, ОСОБА_1 набув право власності на земельну частку (пай) для ведення сільськогосподарського виробництва (пункт 17).

З викопіювання з проекту розпаювання КСП «Дубрівське» Дубрівської сільської ради з нанесенням земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 1,4691 кормові угіддя, яка знаходиться на території Середнянської селищної ради, за межею населеного пункту с. Дубрівка, земельна частка (пай), що належить ОСОБА_1 , знаходиться за №0033.

Книгою реєстрації договорів оренди на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай), що реєструються у виконавчому комітеті Дубрівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, підтверджується, що 18.10.2019 ОСОБА_1 уклав договір оренди на належну йому земельну частку (пай) розміром 1,4691 га.

За доводами представника позивача на даний час ОСОБА_1 позбавлений можливості встановити в натурі земельну частку (пай), а саме отримати рішення органу місцевого самоврядування, про дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, провести державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера, та надалі, реєстрації речових прав на земельну ділянку, у зв`язку з втратою оригіналу сертифіката.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача щодо видання дублікату сертифіката на права на земельну частку (пай) серії РН №165213, виданого ОСОБА_1 , Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області у листі №29-7-0.31-1023/2-25 від 04.03.2025 повідомлено, що порядок видачі сертифікатів на земельну частку (пай) регулювався Порядком виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 №1619 «Про затвердження Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів». Згідно з пунктом 5 даного Порядку передбачалося, що державні органи земельних ресурсів можуть виконувати та надавати на платній основі окремі види земельно-кадастрових робіт і послуг, зокрема підготовку сертифікатів на право на земельну частку (пай). Розмір оплати земельно-кадастрових робіт та послуг, визначався спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 15.06.2001 №97/298/124 «Про затвердження розмірів оплати земельно-кадастрових робіт та послуг», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №579/5770, та становив 17 грн. На сьогодні вищезазначені постанова та наказ є такими, що втратили чинність. Відтак, станом на даний час діє розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів влади через центри надання адміністративних послуг», відповідно до якої видача сертифікатів на право земельну частку (пай) чи їх дублікатів не передбачена.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень п. 16, 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 19.03.2010), член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (п. 1, 2) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільсько-господарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Як вбачається з приписів пункту 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи вимоги ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, зважаючи на наведені обставини та те, що позивач довів своє право на земельну частку (пай), суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Безуханич Анастасія Василівна, до Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на земельну частку (пай) задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай), площею 1,4691 га кормові угіддя, без визначення меж в натурі, яка знаходиться на території Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, за межею населеного пункту с. Дубрівка, який належить ОСОБА_1 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №165213.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Середнянська селищна рада Ужгородського району Закарпатської області, , місцезнаходження: вул. Закарпатська, 63, смт. Середнє, Ужгородський район, Закарпатська область.

Повний текст рішення складено 22 травня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик