Справа №461/7572/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мироненко Л.Д.

за участю секретаря Курилюк А.І.

позивачів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

( ОСОБА_1 )

преставника позивача ОСОБА_4

( ОСОБА_2 )

представника відповідача ОСОБА_5 ,

(ГУНП у Львівській області)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області) здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 11.12.2019 року.

11.01.2020 року за адресою їхнього проживання, а саме АДРЕСА_1 було проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова.

Вказують, що обшук був проведений із грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства України. Зокрема, перед початком обшуку працівниками поліції за допомогою інструментів були зрізані з петель двері у тамбур, чим заподіяно матеріальну шкоду. В подальшому, в коридорі слідчим було зачитано ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук, відповідно до якої такий дозвіл надавався виключно з метою відшукання комп`ютерної техніки, носіїв інформації. Незважаючи на це, під час вказаної слідчої дії, окрім виданої добровільно комп`ютерної техніки, працівниками поліції було безпідставно вилучено грошові кошти, які належали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 32000 євро та ювелірні вироби. При цьому, протоколу за результатами проведення обшуку їм надано не було. В подальшому, ОСОБА_2 із адвокатом, перебуваючи в приміщенні відділу поліції, отримали такий протокол. Однак у ньому не було зазначено про вилучення в ході обшуку ювелірних виробів, що, на думку позивачів, свідчить про їх викрадення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наголосили, що за вказаним фактом вони звернулись до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинене кримінальне правопорушення та на підставі такої заяви було відкрито кримінальне провадження, в рамках якого вони визнані потерпілими.

Позивачі зазначають, що обшук тривав близько дев`яти годин, під час якого були зіпсовані меблі, продукти харчування, одяг. ОСОБА_2 вказала, що в ході обшуку їй тричі надавалась екстрена медична допомога. Однак, незважаючи на її критичний стан, який підтверджений медичними працівниками, слідчий ОСОБА_6 відмовив їй у госпіталізації. Крім того, внаслідок вилучення належних їй грошових коштів, вона була позбавлена можливості придбати ліки. В результаті таких дій слідчого та пережитого стресу у неї згодом виникли захворювання, на підставі яких їй присвоєно другу групу інвалідності.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наголосили, що під час обшуку на них здійснювався суттєвий психологічний тиск, який полягав у тому, що їх постійно принижували, називали злочинцями, а вхідні двері у квартиру під час обшуку залишили відчиненими, щоб сусіди могли побачити хід його проведення. Наголосили, що поліцейські також вилучили мобільні телефони, внаслідок чого їхні рідні були позбавлені можливості зв`язатись з ними та у зв`язку із цим переживали, що стало причиною виникнення в останніх відповідних захворювань.

Позивачі вказують, що такими діями слідчого ОСОБА_6 їм було завдано суттєвої матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях, житті у постійному стресі та страху, безпідставних твердженнях про їхню винуватість у вчиненні злочину, загостренні існуючих та появою нових захворювань. Зазначали, що досі бояться стукоту у двері та стараються не залишати квартиру, навіть під час повітряних тривог. Крім того, вони досі отримують погрози, повідомлення образливого змісту та телефонні дзвінки із такими погрозами від невідомих осіб. При цьому, такі дзвінки відбуваються навіть вночі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили, що в подальшому, вилучені в ході обшуку грошові кошти та інше майно їм було повернуто на підставі ухвал слідчого судді, а кримінальне провадження № 0000060 від 11.12.2019 року було закрито дізнавачем відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 року на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 К1ІК України за відсутністю в діях складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 та ч.1 ст. 358 Кримінального кодексу України. Жодній особі про підозру в рамках вказаного кримінального провадження повідомлено не було.

З урахуванням вищевикладеного, позивачі просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на їхню користь 100000 грн. матеріальної шкоди та 300000 грн. моральної шкоди.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Залучено ОСОБА_2 , яка приєдналась до позову ОСОБА_1 , до участі у справі в якості позивача. Розглянуто інші клопотання (14 шт.) сторони позивача.

Ухвалою суду від 18.02.2025 року було повернуто позивачу ОСОБА_1 клопотання про збільшення позовних вимог. Розглянуто ряд інших клопотань ( 9 шт.) сторони позивача.

Позиція сторін по справі.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали повністю. Вказали, що обшук за місцем їхнього проживання був проведений з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства. Незаконними діями слідчого під час обшуку їм було заподіяно значну матеріальну та моральну шкоду, яка полягала у публічному приниженні, відмові у виклику швидкої медичної допомоги, вилученні всіх коштів та ювелірних виробів, внаслідок чого вони фактично були позбавлені засобів до існування. Також наголосили, що внаслідок зазначених дій відповідача ОСОБА_6 у них різко погіршився стан здоров`я, що призвело до виникнення нових захворювань та загострення існуючих.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Волкун О.Р. та представник позивача ОСОБА_2 адвокат Голень І.Р. позов просили задовольнити. Зазначили, що в ході судового розгляду було встановлено факт порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України під час проведення обшуку у помешканні позивачів, чим останнім було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому відзиві зазначила, що позивачі не надали доказів того, що їм було завдано моральної шкоди працівниками ГУНП в Львівській області, та того, що їхні діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. Наголосила, що жодних рішень про визнання протиправними бездіяльність чи дії слідчих органів під час досудового розслідування не приймалось. Крім того, позивачами не надано доказів на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення розгляду вказаної цивільної справи без його участі. У задоволенні позову просив відмовити.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Відповідно до листа начальника відділу дізнання ГУ НП у Львівській області від 26.09.2024 року, 11.12.2019 року на адресу Львівської місцевої прокуратури № 1 надійшла заява Генерального Консула Республіки Польща у Львові про те, що 10.12.2019 на поштову скриньку одного з відділів Консульства надійшов електронний лист, який містить погрози та образливі вислови, адресовані консулу ОСОБА_7 . Крім цього, 11.12.2019 на поштову скриньку одного із відділів Консульства надійшов електронний лист, який містить образливі вислови, адресовані консулу ОСОБА_8 .

11.12.2019 за вказаним фактом прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Крім цього, відповідно до вказаного листа начальника відділу дізнання ГУ НП у Львівській області, органом досудового розслідування було встановлено, що невстановлені особи шляхом шахрайських дій намагаються заволодіти грошовими коштами громадян України, в розмірі орієнтовано 500 Євро, за виготовлення документів, які містять неправдиві відомості щодо польського походження, чи можливої участі в польських громадських організаціях, для подальшого оформлення на підставі цих документів «Карти Поляка» в Консульстві Республіки Польща в м. Львові.

12.12.2019 за вказаним фактом прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України.

13.01.2020 прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1 винесено постанову про об`єднання кримінального провадження № 0000060 та кримінального провадження № 0000063, в одне провадження за № 0000060. Здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 11.12.2019 доручено слідчому СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Лис В.В.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2019 року було надано дозвіл слідчому СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 , з метою відшукання комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, планшетів, загрузочних компакт дисків, флеш накопичувачів, електронних носіїв інформації, на яких міститься прив`язка до Інтернет-ресурсів, паролі (логіни) для входу на вищезазначені Інтернет ресурси, з правом їх вилучення, оскільки вказані речі та предмети можуть мати значення для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що 13.12.2019 р. до прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 у Львівській області надійшла відповідь на доручення, в якій вказано, що до кримінального правопорушення причетні наступні особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Суховоля, Городоцького району, Львівської області, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та син ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Львова, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Також, в ході виконання доручення встановлено, що вказані особи надають послуги з оформлення документів та їх подальшої подачі до Генерального Консульства Республіки Польща для отримання «карти поляка». Крім цього, в ході досудового розслідування даного кримінального правопорушення свідок повідомив про те, що до даного кримінального правопорушення, можуть бути причетні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У клопотанні про надання дозволу на обшук слідчий зазначив, що є достатні підстави вважати, що у квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , можуть бути речі та предмети, які містять відомості про обставини вчинення злочину та є знаряддям кримінального правопорушення, а саме: комп`ютерна техніка, мобільні телефони, планшети, загрузочні компакт диски, флеш накопичувачі, електронні носії інформації, на яких міститься прив`язка до Інтернет-ресурсів, паролів (логінів) для входу на вищезазначені Інтернет ресурси; зважаючи на необхідність проведення комп`ютерно-технічної експертизи для проведення якої потрібно направити сам комп`ютерний носій.

Відповідно до протоколу обшуку від 11.01.2020 року за місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 було виявлено та вилучено: банківські картки, флеш носії, мобільні телефони, грошові кошти в іноземній валюті, пакети світлокопій документів, блокноти, ноутбук, планшет, тощо.

Постановою слідчого Лиса В.В. від 13.01.2020 року вилучене в ході обшуку від 11.01.2020 року речі та документи були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000060.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2020 року у справі № 461/10168/19 клопотання слідчого ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України було задоволено частково. Накладено арешт, шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відчужувати, користуватись та розпоряджатись наступним вилученими під час обшуку за місцем їх проживання в квартирі АДРЕСА_2 майном: флеш-носіями, сім-картками, мобільними телефонами, планшетом, ноутбуком, блокнотами.

В частині вимог клопотання про накладення арешту на вилучені грошові кошти в іноземній валюті, банківські картки, пенсійне посвідчення, паспорт громадянина України, пакети світлокопій документів було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.01.2020 року ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2020 року було залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14.07.2020 року у справі № 461/10168/19 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2020 року, на флеш-носії, сім-картки, мобільні телефони, планшет, блокноти.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.05.2022 року у справі № 463/2916/22 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 15.01.2020 року, на належний ОСОБА_1 ноутбук та зарядний пристрій до нього.

Постановою дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області від 19.08.2022 року кримінальне провадження № 0000060 відомості про яке 11.12.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 та ч.1 ст.358 КК України. Зазначено, що в ході проведення досудового розслідування з УСБУ у Львівській області надійшли матеріали, з яких наявне те, що до вчинення даних злочинів причетна: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яка організувала схему отримання «Карти Поляка» та польського громадянства шляхом використання підроблених документів, зокрема, у разі відсутності в клієнтів польського коріння ОСОБА_2 пропонує сприяння в отриманні довідки про належність до «полонії», яка, в подальшому, буде підставою для подачі документів для отримання «Карти ОСОБА_9 » та польського громадянства.

Окрім того, в ході проведення досудового розслідування допитано ОСОБА_10 , який працює в ТРК «Перший Західний» на посаді радіоведучого, який повідомив, про те, що він дізнався про ОСОБА_11 з мережі інтернет, а саме вона виклала в мережі інтернет відомості про те, що вона допомагає отримати «Карту Поляка», без польського коріння. Його зацікавили вказані обставини, як журналіста, оскільки він перед тим переглядав офіційний сайт Консульства Республіки Польща у Львові, де було зазначено за яких умов можна отримати ОСОБА_12 , і які для цього необхідно подати документи. В подальшому, ОСОБА_10 передзвонив на мобільний телефон, який був вказаний на сторінці ОСОБА_11 . Телефон підняла жінка, в якої він запитав про умови отримання «Карти Поляка», при цьому ОСОБА_10 зазначив, що він немає польського коріння, однак хоче отримати «Карту Поляка», для того, щоб виїхати на роботу в Польщу та в подальшому залишитись там проживати. Нащо, ОСОБА_11 повідомила, що для одержання « ОСОБА_13 » польське коріння не є обов`язковим та вона в цьому зможе допомогти, а саме скерувати до Громадської Організації (далі ГО), при цьому за її послуги він мав заплатити 300 Євро та 1500 Євро перерахувати на рахунок вказаної ГО у якості добровільного членського внеску, і наскільки він зрозумів вказана ГО видасть йому довідку заднім числом, в якій буде зазначено, що ОСОБА_10 вже понад 3 роки є активним пропольським діячем на теренах України. ОСОБА_10 в ході даної розмови сказав, що його таке влаштовує та запитав, як далі це все має відбуватись. Нащо ОСОБА_11 сказала, що вона надішле на електронну пошту ОСОБА_10 номер банківського рахунку на який він мав перерахувати грошові кошти в сумі 300 Євро, і після того вона буде йому допомагати. На цьому розмова закінчилась. Окрім того, ОСОБА_10 повідомив, що через декілька хвилин йому на електронну пошту прийшло повідомлення з номером рахунку, де було зазначено, що це є рахунок «Приватбанку». В подальшому, він оглянув кому належить даний рахунок, де встановив, що він належить ОСОБА_2 , і переказати кошти він не зміг, оскільки для продовження його журналістського розслідування редакція не могла виділити таких коштів.

Водночас, в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було встановлено, що останні розмов, які б стосувались виготовлення документів, які містять неправдиві відомості щодо польського походження, не проводили. Також, в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було здобуто інших фактів, які б вказували на готування до вчинення та вчинення ними кримінального правопорушення, в частині сприяння ними у виготовленні документів, які містять неправдиві відомості щодо польського походження. Відповідно до висновку експерта №11640/20-390 за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи об`єктивний зміст текстових матеріалів в електронних листах, що надійшли на потову скриньку консульства Республіки Польща у м. Львові є не фактичними твердженнями, а оціночними судженнями, що за своїм семантичним змістом мають образливий характер.

Крім того, судом встановлено, що слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 від 24.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.3 ст.185 КК України, у якому потерпілими визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Мотиви прийняття рішення судом

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями частин другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону передбачено, що у випадках незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами 1 - 3статті 23 ЦК України та роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Європейська конвенція з прав людини) гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, за загальним правилом право на повагу до житла є непорушним, і держава повинна виконувати взяті на себе негативні зобов`язання.

За практикою Європейського суду з прав людини аналіз втручання у право на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції здійснюється через застосування трискладового тесту (пункти 69-72 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України», заява №17318/06; пункти 46-55 Рішення від 28 квітня 2016 року у справі «Багієва проти України», заява № 41085/05).

Так, з метою перевірки обшуку на предмет порушення гарантій статті 8 Конвенції необхідним є визначення таких обставин: чи мало місце втручання, чи було втручання відповідно до закону, чи переслідувало легітимну мету, чи було необхідним у демократичному суспільстві, тобто пропорційним.

Аналізуючи встановлені факти за наведеними критеріями, суд виходить з того, що обшук у житлі позивача безперечно становив втручання у його право на повагу до житла, а тому необхідно визначити, чи було це втручання здійснено відповідно до закону та чи переслідувало законну мету.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Вимоги до ухвали слідчого судді визначені статтею 235 КПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що обшук за місцем проживання позивачів було проведено 11.01.2020 року було проведено на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2019 року з легітимною метою - отримання доказів вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наявність такої складової як «необхідність у демократичному суспільстві», суд звертається до практики Європейського суду з прав людини (надалі - Суд), в якій останнє тлумачиться як «нагальна суспільна потреба» такого втручання.

В пункті 71 Рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Ратушна проти України» (заява №17318/06) Суд зазначає, що обшук, про який йдеться, був призначений в рамках кримінального розслідування крадіжки. Таким чином, обшук слугував легітимній меті, а саме запобіганню злочину. Залишається розглянути, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві».

Суд нагадав, що коли держави вважають за необхідне вдаватися до таких заходів, як обшуки житлових приміщень, з метою отримання доказів факту вчинення правопорушень, Суд буде оцінювати, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та чи було дотримано принцип пропорційності. Суд також буде вивчати наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля та перевіряти, як ці гарантії працюють в окремому випадку, який розглядається. Критерії, які слід брати до уваги в цьому контексті (але не обмежуватись ними), - це спосіб та обставини, за яких було ухвалено постанову про проведення обшуку, інші докази, доступні на той час, а також зміст та обсяг постанови. При цьому особлива увага має приділятись гарантіям, застосованим з метою обмежити розумними рамками вплив цього заходу (пункт 72 Рішення).

За ст.79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обґрунтовували тим, що спричинення їм матеріальної та моральної шкоди відбулось внаслідок проведення незаконного обшуку.

Також на підтвердження позовних вимог позивачами були надані наступні документи:

-виписку лікаря на ім`я ОСОБА_14 від 28.06.2022 року із діагнозом «пневматизація легеневої тканини»;

- довідку лікаря від 04.07.2022 року стосовно хворого ОСОБА_1 , у нього діагностовано легеневий фіброз внаслідок перенесеної двобічної полісегментарної вірусно-бактеріальної COVID асоційованої пневмонії;

-індивідуальну програму реабілітації інваліда ОСОБА_1 № 503 від 07.07.2022 року;

-витяг про перебування хворого ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 07.12.2021 року по 20.01.2022 року із діагнозом Covid-19;

- висновку № 393 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, відповідно до якого ситуація, яка пов`язана з проведенням обшуку 11.01.2020 року у ОСОБА_2 є психотравмуючою, що призвело до загострення її стану здоров`я діагноз та раніше діагностованих проблем зі здоров`ям. ОСОБА_2 зазнала сильного неочікуваного стресу. Стресовий вплив здійснюється внаслідок її постійних переживань, що викликані надмірним емоційним сприйняттям ситуацій, яка виникла, згідно наданих на експертизу матеріалів справи та власних тверджень в процесі дослідження. Для обрахування моральної шкоди ОСОБА_2 , у в грошовому еквіваленті відсутні критерії. Психологічна експертиза вважає, що через певний період часу дослідження моральної шкоди у ОСОБА_2 може мати місце. Аналогічний за змістом висновок № 392 за результатами проведення судово-психологічної експертизи був складений відносно ОСОБА_1 ;

- лист Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 12.03.2020 року № 635/8.1-13, у якому зафіксовано наступні виїзди експертної медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_4 до пацієнтки ОСОБА_2 :

1.11.01.2020 року о 10 год. 27 хв. Діагноз гіпертонічний криз. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 , від госпіталізації відмовилась;

2.11.01.2020 року о 12 год. 16 хв. Діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_2 , від госпіталізації відмовилась;

3.11.01.2020 року о 14 год. 14 хв. Діагноз гіпертонічна хвороба, ситуаційний невроз. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 рекомендовано звернутись в поліклініку;

4.27.01.2020 року о 12 год. 17 хв. Діагноз гіпертензивний криз. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги пацієнтка ОСОБА_2 від госпіталізації відмовилась;

-довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 617031, відповідно до якого 18.04.2024 року був проведений повторний огляд ОСОБА_2 , та підтверджено наявну у неї другу групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням безтерміново;

-магнітно-резонансну томографію головного мозку пацієнта ОСОБА_1 , від 17.06.2024 року;

-медичний висновок від 22.08.2023 року про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, виданий ОСОБА_1 , відповідно до якого останній частково не здатний до самообслуговування;

-акт про пожежу від 25.03.2020 року, відповідно до якого гр. ОСОБА_2 24.03.2020 року було виявлено факт знищення пожежею кнопки дзвінка чим завдано орієнтовних збитків в сумі 2000 грн;

-довідку комунальної установи змішаного типу «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» від 15.08.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на обліку як отримувач соціальних послуг у Залізничному відділені соціальної допомоги вдома у вищезазначеній установі;

-виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 , відповідно до якого 12.12.2024 року у неї було виявлено хозл. хронічний ентерит.,р/д колінного суглоба. інсулінонезалежний цукровий діабет з ознаками інсулінової резистентності. порушення зору. фонову ретинопатію та ретинальні судинні зміни, гіпертонію ІІ ст., нетоксичний багатовузловий зоб. Початок захворювання визначено 2020 рік.;

-записи про прийоми та скерування лікарів;

-виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 19.12.2024 року, відповідно до якого остання вважає себе хворою з 2014 року. У вказаній виписці також зазначено повний діагноз ОСОБА_2 ,

- виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 12.12.2024 року, відповідно до якої останній хворіє бронхіальною астмою протягом 10 років. З 20.12.2021 року по 28.01.2022 року у нього був перенесений SARS-COV 2-2.

Суд зазначає, що вищевказаними доказами не встановлено незаконність проведення обшуку за місцем проживання позивачів чи про порушення порядку його проведення. На думку суду, обшук був необхідним в демократичному суспільстві, законним та мав легітимну мету.

Захворювання у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до вказаних медичних документів були виявлені ще до проведення обшуку, або через тривалий час після проведення такої слідчої дії. Причинного зв`язку між проведенням обшуку та виявленими захворюваннями позивачами не доведено. Крім того, ряд вказаних позивачами захворювань, зокрема перенесений ОСОБА_1 вірус Covid-19, об`єктивно не може бути пов`язаний із суттєвими душевними стражданнями останнього під час проведення обшуку за місцем його проживання.

Не доведено стороною позивача також спричинення матеріальної шкоди. Допитаний за їх клопотанням свідок ОСОБА_15 зазначив, що є головою правління ОСББ «Любінська дорога». У січні 2020 року до нього зателефонували працівники поліції та попросили підійти до дверей квартири АДРЕСА_5 . Коли він підійшов, то поліцейські показали йому копію ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку із відповідними печатками. Також повідомили, що не можуть відкрити двері у тамбур, а тому попросили принести інструмент для їх знесення. Коли поліцейських почав зрізати двері з петлі, то у коридор вибігла ОСОБА_2 та їй було зачитано ухвалу про надання дозволу на обшук. Зазначив, що двері в тамбур встановленні незаконно мешканцем іншої кв. АДРЕСА_6 за свій рахунок та не є приватною власністю ОСОБА_1 , чи ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні свідок сторони позивача ОСОБА_16 зазначив, що проживає у кв. АДРЕСА_7 та позивач ОСОБА_1 є його сусідом, проживає у вказаному будинку на 3 поверсі. Зазначив, що безпосередньо на місці проведення обшуку не був, а тому ходу його проведення не бачив. Вказав, що дійсно на 3 поверсі були встановлені двері у тамбур на дві квартири, які працівниками поліції були зрізані з петель.

Доказів встановлення дверей позивачами та витрат на усунення їх пошкоджень суду надано не було.

Належними та допустимими доказами також не доведено пошкодження меблів, одягу, продуктів харчування.

З листа Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вбачається, що позивачу ОСОБА_2 20.01.2020 року, тобто під час проведення обшуку, тричі надавалась невідкладна медична допомога та те, що остання відмовилась від госпіталізації. Про факт втручання слідчого у роботу медичних працівників у зазначеному листі не зазначено. А тому, доводи позивачів в цій частині є безпідставними.

Висновки за результатами проведення судово-психологічної експертиз ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджують лише факт виникнення у останніх стресового впливу внаслідок їхній постійних переживань, що викликані надмірним емоційним сприйняттям ситуацій, яка виникла. Разом з тим, такі жодним чином не підтверджують незаконність проведеного обшуку чи грубі порушення щодо порядку його проведення.

При цьому, суд зазначає, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.

Крім того, судом встановлено, що слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 від 24.01.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.365, ч.3 ст.185 КК України, у якому потерпілими визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, повідомлення про підозру чи обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні не складались, досудове розслідування триває.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Статтею 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Суд враховує, що Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження №11-56заі20, справа №826/7329/17, провадження № 11-28заі21).

Тому, надані стороною позивачів документи іноземною мовою (Т.1 а.с. 182 209) судом не досліджувались, з огляду на відсутність їхнього перекладу українською мовою.

Статтею 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Отже суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачам незаконними діями органу досудового розслідування матеріальної шкоди. Вилучене в ході обшуку майно вже було повернуто позивачам в ході досудового розслідування кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. А відтак, доводи сторони позивача, що слідчий незаконно вилучив в ході обшуку майно, яке не було прямо вказане в ухвалі слідчого судді, є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у позові, суд також враховує, що позивачами не заявлялось вимог про визнання неправомірними дій органу слідства. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд наголошує, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Вказані висновки суду повністю узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 242/4741/16-ц.

Суд враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у позовній заяві вказали відповідачами по справі ОСОБА_6 та Головного управління Національної поліції у Львівській області. Поряд з цим позовні вимоги заявлені лише до фізичної особи ОСОБА_6 , який є неналежним відповідачем у справі. Наслідки залучення неналежного відповідача у справі були ро*яснені позивачам судом у підготовчому судовому засіданні 03 грудня 2024 року, при цьому, сторона позивача користувалася правовою допомогою адвокатів. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, уточнення позовних вимог до суду не надходило.

З врахуванням зазначених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог позивачів, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування,- відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Відомості про учасників справи.

Суддя Мироненко Л.Д.