Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 р. Справа № 597/557/25 Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тренич А.Г.

секретаря судового засідання Богдана В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

за участю:

представника заявника ОСОБА_3 ;

представника заінтересованої особи Данильчука Н.Б.,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , просить покласти на нього наступні обов`язки: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалими дітьми: донькою ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб ОСОБА_1 та їх дітей доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори, листування через будь-які менеджери (вайбер, телеграм ін. додатки), електронну адресу чи соціальні мережі з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та їх дітей - доньку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 , якщо вона разом з дітьми за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на 6 місяців.

Заяву мотивовано тим, що 17.07.2018 року між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Заліщицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 57.

Від спільного шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник стверджує, що на протязі тривалого часу потерпала від фізичного та психологічного насильства. 29.11.2023 року вона повідомляла про вчинення домашнього насильства заінтересованою особою, та працівниками поліції передано матеріали справи до суду.

Вказаний факт підтверджується постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20.12.2023 у справі № 597/2170/23.

Також 17.04.2025 року ОСОБА_2 вчинив черговий випадок насильства стосовно заявника в присутності малолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Працівниками Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області складено адміністративний протокол на заінтересовану особу за ст.173-2 КУпАП та відповідно до оцінки ризиків вчинення домашнього насильства було винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника серії АА № 3334757 від 17.04.2025 року та серії АА № 334758 від 17.04.2025 року стосовно постраждалих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .

Однак вжиті поліцією заходи не принесли очікуваного результату. Видача обмежувального припису є єдиним дієвим способом захисту від насильства з боку ОСОБА_2 , який є агресивним, вчиняє щодо ОСОБА_1 та їх дітей фізичне насильство, яке проявляється ляпасами, штовханням, струсами, обзиванням, лайкою, погрозами, душенням їхнього сина.

Посилаючись на наведене, заявник вважає, що в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вона є особою яка постраждала від домашнього насильства, вчиненого кривдником ОСОБА_2 . З метою забезпечення її захисту від подальшого домашнього насильства зі сторони останнього, просить задовольнити заяву.

Ухвалою судді від 30 квітня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 підтримали вимоги заяви та просить її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи Данильчук Н.Б. просить відмовити в задоволенні заяви посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання № 2023/004177720 від 02.06.2023 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 29 січня 2013 року.

17 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_2 було складено протокол серії ВАД 620692 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема за фактом того, що 17 квітня 2025 року о 23 год. 14 хв. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 за місцем спільного проживання вчинив стосовно дружини ОСОБА_1 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, що полягало у нанесенні одного удару в область обличчя потерпілої, що не спричинило тілесних ушкоджень чи фізичного болю, та ображав нецензурною лайкою.

17 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_2 було складено протокол серії ВАД 620693 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, зокрема за фактом того, що 17 квітня 2025 року о 23 год. 14 хв. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_5 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю неповнолітнього.

Інших доказів, на обґрунтування поданої заяви, не було надано.

До виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року вказав, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст.1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Важливим для спірних правовідносин є висновок про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2023 року по справі № 752/1390/22 наголошує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК).

Згідно з частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 не надала жодних підтверджуючих доказів на обґрунтування вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно неї та неповнолітнього сина. Пояснення представника заявниці, надані в судовому засіданні, не є доказом в розумінні процесуального закону.

Так, у матеріалах справи немає відомостей щодо притягнення ОСОБА_2 до будь-якого виду юридичної відповідальності за протоколами про адміністративне правопорушення, вчинення ним дій щодо невиконання тимчасового заборонного припису, взяття на профілактичний облік кривдника, доказів які б підтверджували повідомлення заінтересованій особі підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акта, наявність вироку суду з цього питання у кримінальному провадженні, а всі докази, подані на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, ґрунтуються виключно на письмових поясненнях самої заявниці.

Сам лише факт звернення ОСОБА_1 до органів Національної поліції з причин вчинення стосовно неї психологічного та фізичного насильства її чоловіком ОСОБА_2 та їх спільне проживання не підтверджує того, що ця особа вчинила стосовно заявниці домашнє насильство та існують ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, що є обов`язковою умовою для видачі обмежувального припису.

Складення відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративне правопорушення саме по собі не є доказом вчинення домашнього насильства, оскільки у них лише зафіксовано відомості про події, які підлягають доказуванню в установленому законом порядку, однак інформації про результати розгляду зазначених протоколів заявницею суду не надано.

Отож, як суд уже звертав увагу, матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства заінтересованою особою відносно заявниці ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування до особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вищевказаним спеціальним законом.

Наявність між сторонами неприязних відносин чи побутові конфлікти не може розцінюватись як домашнє насильство.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61 19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23), від 08 вересня 2023 року у справі № 752/1390/22 (провадження № 61-10045св23), від 25 вересня 2023 року у справі № 760/34690/21 (провадження № 61-1315св23).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 систематичного домашнього насильства, за обставин, викладених у заяві у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не довела наявності ризиків вчинення заінтересованою особою у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку ОСОБА_2 , тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 350-6, 352,355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 26.05.2025 року.

Суддя А.Г. ТРЕНИЧ