Справа № 275/257/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року с-ще Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С.

при секретарі с/з Марієвській Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на майно, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, вказав, що він є інвалідом війни 1 групи з ампутацією двох ніг, мешкав у місті Києві і мав на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 84 кв.м. Відповідачка ОСОБА_2 мешкала у цьому ж будинку в однокімнатній квартирі. 17.04.2018 року сторони зареєстрували шлюб та в подальшому за спільною згодою вирішили придбати будинок. Коли було знайдено варіант, який їм підходив, виявилося, що коштів, які були у позивача в наявності, не вистачає, а продавець будинку наполягав на терміновому оформленні угоди. У зв`язку з цими обставинами позивач звернувся до свого знайомого ОСОБА_3 з проханням позичити йому суму коштів для придбання будинку, які позивач мав намір повернути, продавши свою квартиру. 16 вересня 2019 року було укладено Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 , яка зараз перейменована на АДРЕСА_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 придбала зазначений двоповерховий будинок загальною площею 175, 2 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 0, 1288 га, кадастровий номер :01:004:5107.

Позивач вказав, що будинок було придбано саме на ім`я відповідачки ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що він має обмежені можливості у пересуванні, а оформлення купівлі - продажу самого будинку та земельної ділянки вимагало вирішення питання реєстрації цих угод, укладання договорів з комунальними службами, як то Облгаз, Обленерго і т.д., що передбачало ходіння по різних інстанціях, що для позивача створювало певні труднощі. При цьому з моменту придбання будинку та переїзду у селище Брусилів відповідачка звільнилася з роботи і більше не працювала.

Також позивач зазначив, що 12 жовтня 2019 року він уклав Договір купівлі-продажу своєї трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та повернув борг своєму знайомому ОСОБА_3 . При цьому відповідачка ОСОБА_2 свою однокімнатну квартиру в м. Києві не продавала і володіє нею до цього часу.

Крім того позивач вказав, що у 2022 році, коли розпочалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України, він з дружиною залишили селище Брусилів і виїхали за кордон. Певний час і він, і ОСОБА_2 мешкали в Норвегії. Однак їх стосунки стали погіршуватися. Позивач мав намір повернутися до України, а його дружина категорично відмовилася, заявила, що бажає залишитися проживати в Норвегії. Тому ще в Норвегії вони протягом тривалого часу проживали окремо.

Позивач зазначив, що вже біля року мешкає в Україні у своєму будинку сам, і у нього виникає багато труднощів у експлуатації цього будинку та оплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим він звернувся до відповідачки з проханням переоформити будинок на його ім`я, щоб він міг продати його та придбати для себе житло, яке було б адаптоване під його потреби, однак відповідачка не бажає цим займатися, хоча до цього часу і визнавала, що будинок фактично придбаний за особисті дошлюбні кошти позивача і є його особистою власністю.

Позивач вказав, що на даний час відповідачка відмовляється з ним спілкуватися, не йде на контакт, позбавляючи його можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. При цьому позивач в силу своїх фізичних даних обмежений у можливості повноцінно використовувати будинок та присадибну ділянку, тому змушений звертатися до суду за вирішенням цього питання, так як не може розпорядитися своїм будинком.

Просив суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_3 , та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на вказаний будинок, а також припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0, 1288 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:004:5107, та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0, 1288 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:004:5107.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 березня 2025 р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нестеренко М.М. не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Ковдій М.С. в підготовче судове засідання також не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, подали заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 44-45).

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши подані письмові докази, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 17.04.2018 р. перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).

16 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., відповідачем ОСОБА_2 було придбано цілий житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 9). При цьому продаж вказаного будинку було вчинено за 260 000 грн.

Також 16 вересня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., відповідачем ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , площею 0, 1288 га, кадастровий номер :01:004:5107, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10). При цьому продаж вказаної земельної ділянки було вчинено за 34 000 грн.

Також судом встановлено, що 14.09.2019 року ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі триста вісімдесят п`ять тисяч гривень для купівлі будинку в с-щі Брусилів Житомирської області, які зобов`язався повернути на протязі 10 днів після продажу квартири по АДРЕСА_5 , що випливає з відповідної розписки (а.с.11).

При цьому надані в борг кошти ОСОБА_1 повернув 12.10.2019 року.

Також судом встановлено, що 12.10.2019 року ОСОБА_1 продав належну йому квартиру, розташовану по АДРЕСА_5 , за 1 912 000 гривень, що випливає з копії договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П.(а.с. 12-13).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, а також у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 376/3800/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Оскільки позивачем ОСОБА_1 було надано суду беззаперечні докази придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки хоча і у період шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 , але за його особисті кошти, при цьому відповідачкою цей факт не заперечується, в суду наявні підстави для визнання будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_3 , особистою приватною власністю позивача у справі та припинення на них права спільної сумісної власності відповідачки ОСОБА_2 , тобто задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 21, 57, 60 СК України,та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 84, 88, 200, 206, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на майно, - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , визнавши за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право особистої приватної власності на вказаний будинок.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на земельну ділянку площею 0,1288 га, кадастровий номер :01:004:5107, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_3 , визнавши за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) право особистої приватної власності на вказану земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

СУДДЯ О.С. Данилюк