ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Київ

справа № 753/4053/20

провадження № 61-11963св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року у складі судді Трусової Т. О. та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Історія справи

У лютому 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішенням державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (м. Київ) Сороки В. М. від 18 червня 2019 року за АТ «Альфа-Банк» було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 .

Підставою набуття банком майна у власність стало відповідне застереження в іпотечному договорі, укладеному 20 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем), правонаступником якого сталоАТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменоване в Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), та ОСОБА_1 (іпотекодавцем), яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання по забезпеченню зобов`язань ОСОБА_5 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 20 квітня 2007 року № 400/20-/07-Пі.

Позивач посилався на те, що у спірній квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Банк звертався до відповідачів з вимогою про добровільне виселення, але, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у спірній квартирі, колишній власник ОСОБА_1 разом з членами своєї сім`ї продовжують користуватись вказаним житловим приміщенням, відмовляються добровільно виселятись, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні його законних прав власника.

Ураховуючи наведене, АТ «Сенс Банк» просило суд:

- визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 та його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» судові витрати в сумі 2 102 гривні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги про втрату відповідачами права користування спірною квартирою по суті зводяться до виселення. Однак, спірне житло було придбане не за рахунок кредитних коштів, отже, виселення колишнього власника ОСОБА_1 без надання іншого постійного жилого приміщення неможливе в силу положень частини другої статті 109 Житлового кодексу України.

Разом з тим судом першої інстанції установлено, що відповідач ОСОБА_2 та його малолітні діти вселилися до квартири, яка є предметом іпотеки, після укладення іпотечного договору без дозволу іпотекодержателя, який в подальшому набув спірне житлове приміщення у власність.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для ухвалення рішення про позбавлення ОСОБА_2 та малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування спірним житлом, що, відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України № 1871-IX та пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, буде підставою для зняття їх із зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року було предметом апеляційного та касаційного перегляду неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Беляєва С. А., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишено без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року оскаржується в апеляційному порядку лише в частині задоволених вимог, а тому, відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України, в іншій частині вказане рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21 серпня 2024 року ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року.

З урахуванням уточненої касаційної скарги від 27 вересня 2024 року заявник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи.

Також заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

15 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 20 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем), правонаступником якого стало АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому перейменоване в АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 26/1-16 (далі - Договір), відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 1.1., підпунктів 1.4.1, 1.4.2 пункту 1.4 Договору предмет іпотеки виступає забезпеченням виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_5 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 20 квітня 2007 року № 400/20-/07-Пі, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 99 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 13 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 квітня 2017 року.

Відповідно до підпункту 1.6.8 пункту 1.6. Договору предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеного 27 листопада 1998 року, посвідченого того ж дня Мотицькою С. А., державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 5у-1667.

Пунктом 2.1.4 пункту 2.1. Договору встановлено, що без письмової згоди іпотекодержателя іпотекодавець не має права відчужувати предмет іпотеки, а також передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування та інше.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодкодержатель має право задовольнити свої вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 4.5.3 Договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснюватися шляхом надіслання (надання) іпотекодержателем повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотекодержателя. При цьому, право власності на предмет іпотеки (його частину), якщо інше не передбачене законами України, переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателем місцем проживання іпотекодавця (пункт 4.8. іпотечного договору).

Згідно з рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» припинено шляхом приєднання до АТ «Альфа-банк». В пункті 1.2 вказаного рішення зазначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року є АТ «Альфа-банк».

У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження 13 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» у м. Києві Сорокою В. М. здійснено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ «Альфа-Банк», індексний номер рішення 473967960 від 18 червня 2019 року, номер запису про право власності: 32039961.

Згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 01 серпня 2019 року у спірній квартирі з 23 лютого 1999 року зареєстроване місце проживання колишнього власника ОСОБА_1 , його онука ОСОБА_2 - з 21 червня 2013 року та малолітніх дітей останнього: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 04 липня 2013 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 04 липня 2015 року.

23 вересня 2019 року АТ «Альфа-Банк» направив позичальнику ОСОБА_5 та іншим відповідачам вимогу від 19 вересня 2019 року про добровільне їх виселення з предмету іпотеки зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою спірного житлового приміщення.

Відповідачі вимогу щодо добровільного виселення зі спірного житла не виконали.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року у справі № 753/18799/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока В. М., про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведеного державним реєстратором на підставі його рішення від 13 червня 2019 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року, у справі № 753/18799/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (м. Київ) Сороки В. М. від 18 червня 2019 року про державну реєстрацію за АТ «Альфа Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 32039961).

Згідно висновку від 24 серпня 2022 року № 101-5484/02 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за недоцільне зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, що втратили право користування майном, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому посилається на положення статті 47 Конституції України, статті 3 Конвенції про права дитини, статті 9 Житлового кодексу України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».

12 серпня 2022 року АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк», що підтверджується протоколом № 2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2022 року та статутом АТ «Сенс Банк».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 ,в апеляційному порядку не переглядалось, а тому, в силу положень частини другої статті 17 ЦПК України, у вказаній частині не є предметом перегляду і в суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року в оскаржуваній частині та постанова Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 рокуне відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У позові, який є предметом розгляду у цій справі, позивач, зокрема, просив суд:визнати ОСОБА_2 та малолітніхОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Разом із тим, при розгляді питання про припинення права користування житловим приміщенням необхідно брати до уваги, що позбавлення такого права по суті буде мати наслідком виселення, а тому дослідженню підлягають як формальні підстави позбавлення права користування, передбачені Житловим кодексом України (далі - ЖК України), так і підстави виселення особи з житлового приміщення.

До схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19).

Згідно з статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Правовідносини щодо виселення мешканців житлових приміщень, переданих в іпотеку, врегульовані статтею 40 Закону України «Про іпотеку», частинами першою, другою якої встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Разом із тим, Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнено пунктом 5-2, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія, зокрема, статті 40 цього Закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено та діє на теперішній час.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції в Україні діяв воєнний стан, у зв`язку із чим дія статті 40 Закону України "Про іпотеку" була зупинена, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 та його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування спірною квартирою.

При цьому колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги, що постановою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 753/18799/20 залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року, якою скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (м. Київ) Сороки В. М. від 18 червня 2019 року про державну реєстрацію за АТ «Альфа Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 32039961).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та в частині розподілу судових витрат, а також постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову в частині вимог АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в частині розподілу судових витрат, а також постанову Київського апеляційного суду від 17 липня 2024 року- скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» в частині вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов