ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

справа №766/12239/21

провадження № 22-ц/819/324/25

27 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Базіль Л.В.,

Радченко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Шестакової Я.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

встановив:

Зміст позовних вимог

В липні 2021 року Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2015 року по квітень 2021 року в розмірі 20 744,46 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг та власником квартири АДРЕСА_1 , до якої товариством надаються послуги з централізованого опалення. Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання зі своєчасної оплати вартості наданих послуг, то виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року позовні вимоги АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з серпня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 3066,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 333,69 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустив загальний трирічний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за період з жовтня 2015року по липень 2018року, а тому в межах строку позовної давності стягненню підлягає заборгованість відповідача перед АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за період з серпня 2018року по квітень2021 року, що в грошовому виразі становить 3066,94грн. При визначені суми боргу, яка підлягає стягненню суд встановив, що протягом періоду з серпня 2018року по квітень 2021 року позивачем було надано споживачу послуги з теплопостачання у загальному розмірі 20 516,94грн., з яких відповідачем сплачено 17 450,00грн.

Доводи апеляційної скарги

Частково не погодившись з рішенням суду, АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог товариства в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що суд повною мірою не з`ясував обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Скаржник послався на неправильне обрахування судом строків позовної давності звернення до суду, зазначивши, що відповідачем частково здійснювалася оплата вартості наданих послуг, що свідчить про переривання строків позовної давності згідно положень статті 264 ЦК України. Зокрема, суд не врахував, що ОСОБА_1 проводив оплату поза межами опалювального сезону, що підтверджує визнання ним боргу в загальному розмірі.

Крім того, суд припустився арифметичних помилок у підрахунку розміру заборгованості за період з серпня 2018року по квітень 2021року.

Доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рева С.Л., зазначивши про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалене рішення суду без змін.

Адвокат вказала, що суд правильно визначився з нормами матеріального права при вирішенні спору та правильно обрахував заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення з врахування строків позовної давності звернення до суду в розмірі 3066,94 грн., яку відповідач після постановлення судового рішення 24 березня 2025 року сплатив на користь позивача, що підтверджується відповідною квитанцією.

Розгляд справи апеляційним судом

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до положень статті 369 частини першої ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за адресою: АДРЕСА_2 , що сторонами не оспорюється.

Згідно довідки №15275 від 24 травня 2021року розрахунку споживання теплової енергії за період з лютого 2015року по квітень 2021року, встановлено, що вартість наданих відповідачу послуг протягом вказаного періоду становила 54 027,24грн., з яких споживачем оплачено 33 350грн. (а.с.3-5).

Наявні в матеріалах справи чисельні акти про проведення виміру температури повітря в житловому приміщенні квартири, належної відповідачу, у тому числі від 06 та 30 січня, 07 березня 2017року та 28 січня, 22 лютого 2019року, свідчать про наявність між сторонами спору про якість наданих товариством послуг з теплопостачання (а.с. 94-119).

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подано заяву від 21 жовтня 2024року про застосування строків позовної давності до пред`явлених товариством позовних вимог (а.с.51).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії, що виникли між сторонами, регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року №630, ЦК України.

Застосуванню до 01 травня 2019 року підлягає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 червня 2004 року №1875-IV, а з 10 червня 2018 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, крім окремих статей Закону, які введено в дію з 01 травня 2019року.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Згідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною шостою статті 19Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів статті 256, частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця в опалювальний період, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Таким чином, позовна давність у справі спливла до позовних вимог про стягнення боргу щодо тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом минуло 3 роки.

Зібрані у справі докази свідчать, що відповідач не в повному обсязі виконував обов`язок з оплати вартості наданих послуг з централізованого теплопостачання. Разом із цим, встановивши, що заборгованість за послуги з теплопостачання позивачем нарахована за період з жовтня 2015року, а з позовом до суду АТ «Херсонська теплоцентраль» звернулось 21 липня 2021року, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що товариство пропустило позовну давність до певних платежів, зокрема за період з жовтня 2015року по серпень 2018 року, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розрахунок заборгованості свідчить, що у серпні 2018року ОСОБА_1 здійснив оплату вартості раніше наданих послуг з теплопостачання в розмірі 4000,00грн., адже у літній період часу позивачем послуги не надавалися.

Оскільки нарахування вартості послуг обумовлено щомісячними платежами, а строк позовної давності обраховується від кожного з таких платежів, то доводи апеляційної скарги про переривання здійсненим у серпні 2018року платежем строку позовної давності до заявленої до стягнення усієї заборгованості слід визнати неприйнятними.

Разом з цим, вирішуючи справу та обрахувавши розмір заборгованості за надані послуги з теплопостачання який підлягає стягненню за період з серпня 2018року по квітень 2021року, суд першої інстанції помилково зарахував здійснений відповідачем у серпні 2018року платіж в розмірі 4000,00грн., як такий що сплачений з погашення заборгованості, обрахованої в межах строку позовної давності, адже це було погашення боргу за минулий опалювальний сезон.

Крім того, суд припустився арифметичних помилок у підрахунку нарахованої позивачем заборгованості за надані послуги за період з серпня 2018року по квітень 2021року, а саме зазначивши про наявність боргу в розмірі 20 516,94грн. замість правильного 21 636,90грн., а також неправильно здійснив підрахунок розміру частково оплаченої ОСОБА_1 заборгованості протягом означеного періоду в сумі 17 450,00грн.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року в порядку статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом збільшення розміру заборгованості за спожиту теплову енергію, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» за період з серпня 2018року по квітень 2021рокуз 3066,94грн. до 10 186,90грн. (з яких 21 636,90грн. становить нараховану вартість наданих послуг - 11 450,00грн. оплачено споживачем (700грн. + 1400грн. + 965грн. + 3000грн. + 500грн. + 200грн. + 200грн. + 500грн. +1000грн. + 2985грн.)).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат

За частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За загальним правилом, встановленим частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони, зокрема у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду від 11 березня 2025року та часткове задоволення позовних вимог товариства, що становить 49% від ціни позову.

Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до судів першої та апеляційної інстанцій товариством сплачено судовий збір в розмірі 2270,00грн. та 2724,00грн. відповідно.

Отже, на відшкодування понесених позивачем судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору стягненню на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» підлягають витрати в загальному 2 447,06грн., з яких в суді першої інстанції - 1112,30грн. (2270,00грн. х 49%); в суді апеляційної інстанції - 1334,76грн. (2724,00грн. х 49%).

Ураховуючи, що відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, яка на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то компенсацію понесених позивачем судових витрат слід здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 березня 2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2018року по квітень 2021року з 3066, 94грн. до 10 186,90грн.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» судового збору в розмірі 333,69грн. скасувати.

Компенсувати Акціонерному товариству «Херсонська теплоелектроцентраль» понесені судові витрати у розмірі 2 447,06грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

С.В. Радченко