Справа № 577/1240/25
Провадження № 2/577/633/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Логіна Є.В.,

секретаря судового засідання Скляр О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Свеа Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 967463882 від 31.12.2021 р. в розмірі 19747,55 грн. та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 31.12.2021 року між ТзОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 967463882 в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору, відповідачці було відкрито відновлювану кредитну лінію з лімітом від 2000 грн. до 50000 грн. на строк до 1825 днів з можливістю продовження терміну кредитування. ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. За строк дії договору позичальником використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 18 033,77 грн.

Однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, внаслідок чого допустила заборгованість в сумі 19 747,55 грн., в яку входить 4 034,18 грн. боргу по тілу кредиту, 15 713,37 грн. боргу за відсотками.

28.11.2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТзОВ «Таліон плюс» приймає належні ТзОВ « Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТзОВ «Таліон плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1

02.05.2024 року між ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого та ТзОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 967463882 від 31.12.2021 р.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, ТзОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19747,55 грн. , яка складається з 4032,18 грн. заборгованості за тілом кредиту та 15713,37 грн. заборгованості за відсотками.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Свеа Фінанс» змушене звернутись до суду.

Ухвалою судді від 14.032025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.

24.03.2025р. ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 4034,18 грн., що становить тіло кредиту. Між тим заперечує проти нарахованих відсотків, вважає річну відсоткову ставку у розмірі 1 531%. занадто завищеною. Також зазначила, що до введення воєнного стану, вона виконувала зобов`язання за кредитним договором належним чином. Однак після окупації м. Конотоп військами рф у лютому 2022 року, її матеріальний стан суттєво погіршився, вона не мала змоги оплачувати кредит, відбувались затримки заробітної плати, підвищення цін на проживання, тощо.

Крім того відповідачка, просить застосувати строк позовної давності. Зазначає, що ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» достроково, а саме 26.06.2023р. було розірвано з нею договір кредиту. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов?язань щодо повернення кредиту було визначено дату 26.06.2023 року, проте, повністю не було здійснено повернення кредитних коштів. Згідно з Паспорту споживчого кредиту сторонами було досягнуто згоди, щодо встановлення строку позовної давності тривалістю у 5 років, однак договір був розірваний достроково 26.06.2023 року, тому фактичний строк кредитування, після дострокового розірвання договору, складає 543 дні. Таким чином, уже починаючи з березня 2022 року кредитодавець фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов?язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум.

Представник позивача у заяві просив розглядати справу без його участі , позов підтимує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, дійшов наступного висновку.

В частині доводів сторони відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався до 30.06.2023.

Разом із цим, відповідно до Закону України №2120-IX від 15.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово було продовжено та який діє дотепер.

Оскільки строки, визначені ст. 257, 258 ЦК України продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності зупинено, немає підстав вважати пропущеним строк позовної давності за вимогами позивача.

Що стосується позовних вимог позивача, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 31.12.2021 року між ТзОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 967463882, відповідно до якої останній було відкрито відновлювану кредитну лінію з лімітом від 2000 грн. до 50000 грн. до 1825 днів з можливістю продовження та зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. За строк дії договору позичальником використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 18 033,77 грн.

28.11.2018 року між ТзОВ « Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТзОВ «Таліон плюс» приймає належні ТзОВ « Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТзОВ «Таліон плюс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1

02.05.2024 року між ТзОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого та ТзОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 967463882 від 31.12.2021 р.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу 02/0524-01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, ТзОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19747,55 грн. , яка складається з 4032,18 грн. заборгованості за тілом кредиту, 15713,37 грн. заборгованості за відсотками, що стверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи (а.с. 44).

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 967463882 від 31.12.2021 року укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Як встановлено, відповідачка за кредитним договором належним чином не сплачувала заборгованість у внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

З наданих позивачем розрахунку та відповідно до витягу з Реєстру боржників заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 967463882 від 31.12.2021 року становить 19 747,55 грн., яка складається з 4034,18 грн. суми заборгованості по тілу кредиту та 15713,37 грн. заборгованості за відсотками .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 були порушені права позивача.

Разом з цим, суд зазначає, що за змістом положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі-Закон) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, частина 4 статті 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень пункту 5 частини 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту.

Частинами 5 та 7 статті 18 Закону передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм, дає підстави для висновку про те, що нарахований позивачем розмір відсотків по кредитному договору № 30353-09/2023 є несправедливим.

Як судом встановлено, заборгованість відповідачки за кредитним договором № 967463882 по тілу кредиту становить 4 034 грн., при цьому, заборгованість за відсотками позивач просить стягнути у розмірі 15 713,37 грн, яка в декілька разів перевищує розмір основного боргу.

Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитами не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч. 3 та ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 132/1006/19.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Враховуючи наведене, суд, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача, вважає, що у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 відсотків по договору № 967463882 в розмірі 15 713,37 грн. слід відмовити.

Між тим, враховуючи наявність в останньої непогашеної заборгованості за кредитним договором № 967463882, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, а саме стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 4 034,18 грн., яка складається з тіла кредиту.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати в розмірі 501,44 грн., пропорційно розміру задоволених вимог (20,7 %)..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 967463882 від 31.12.2021 року в розмірі 4034 ( чотири тисячі тридцять чотири) грн. 18 коп., а також судовий збір в розмірі 501,44 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

В решті вимог відмовити.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» (, місцезнаходження: 03124, м. Київ, Бульвар Вацлава Гавела, 6)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Логін Є. В.