Справа № 357/7030/23
Провадження № 2/357/716/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Любченко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк», Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк», Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», Державна Казначейська служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 81 290 грн 00 коп. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.00коп., в рахунок відшкодування шкоди, завданої працівниками Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 46768062 (з 08 квітня 2021 року зведене ВП № 65077757) з примусового виконання: виконавчого листа № 2-1571, виданого 04.01.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український комунальний банк» боргу в сумі 30 139,28 грн. (ВП № 31822953); виконавчого листа № 2-14113/2010, виданого 03.01.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Демарк» боргу в сумі 40 303,90 грн. (ВП № 36186765); виконавчого листа № 2/357/1017/13, виданого 20.01.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» боргу в сумі 18 473,01 грн. (ВП № 41961559).

21.08.2013 року державним виконавцем Огер О.А. було описано та накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , про що в той самий день складено Акт опису й арешту майна, а сам автомобіль був переданий позивачу на відповідальне зберігання, без будь-яких обмежень у користуванні. Проте, 14.09.2013 у зв`язку з оголошеним розшуком державною виконавчою службою автомобіль було затримано працівниками міліції та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Молодіжна, 33. 03.12.2014 державним виконавцем Кравченко О.Г. було повторно описано та накладено арешт на транспортний засіб «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , та передано на зберігання невідомій особі - ОСОБА_4 , який не є ані стороною, ані представником сторони виконавчого провадження. Постановою головного державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Кравченко О.Г. від 02.03.2015 року, ТОВ «Українська експертна група» призначено експертом у зведеному виконавчому провадженні № 46768062. Проте, матеріали вказаного зведеного виконавчого провадження, не містять експертного висновку щодо вартості автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , відомостей про його реалізацію чи зменшення (чи взагалі погашення) суми боргу. Позивач зазначає, що вартості автомобіля «Ford Focus», 2004 р.в. станом на дату його затримання, опису та арешту, було б достатньо для погашення практично усієї суми боргу позивача, оскільки на той час такий автомобіль коштував близько 81 290,00 грн., що підтверджується довідкою судового експерта Петрушанко В.Ф. Позивач вказує, що виконавча служба за 6 років не здійснила реалізацію транспортного засобу, з метою задоволення вимог стягувачів, а тому виникли підозри, що автомобіль вже відчужений ОСОБА_4 , адже позивачу не вдалось із ним зв`язатися ані засобами телефонного зв`язку, ані поштою. 26.10.2020 року позивач звернулась до відділу ДВС з клопотанням про вчинення виконавчих дій, в якому просила: провести перевірку наявності у зберігача ОСОБА_4 майна, описаного та арештованого згідно акта опису й арешту майна від 03.12.2014 року; визначити ринкову вартість автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , та реалізувати його в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». 27.01.2021 позивач отримала лист начальника Білоцерківського міського відділу ДВС Соколовського О.В., в якому вказано, що з метою розшуку транспортного засобу, було направлено дві вимоги про повідомлення державному виконавцю місця знаходження транспортного засобу зберігачу.

15.03.2021 позивач звернулась до Міністерства юстиції України із заявою, якою просила провести позапланову цільову перевірку Білоцерківського МВ ДВС щодо виконання зведеного виконавчого провадження № 46768062. У листі від 16.04.2021 за вих. № Б-3005 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області ЦМУ МЮ (м.Київ) зазначило, що 16.04.2021 року державним виконавцем направлено повідомлення до правоохоронних органів про вчинення зберігачем майна ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 388 Кримінального кодексу України.

Представник позивача звертався до державного виконавця Бібаєвої В.В. із клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак, у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень ознайомлення безпосередньо у приміщенні відділу ДВС не виявилось можливим. А тому державний виконавець Бібаєва В.В. повідомила, що направить сканкопїї матеріалів зведеного провадження на електронну адресу представника та 09.07.2021 року державний виконавець Бібаєва В.В. направила лише сканкопію подання про притягнення до кримінальної відповідальності від 16.04.2021 та повідомила, що інших документів немає. Вважаючи такі рішення державного виконавця протиправними, позивач звернулась до суду зі скаргою на рішення (дії, бездіяльність) державного виконавця та ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24.02.2022 року у справі № 357/8192/21 визнано неправомірними дії головного державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Кравченко О.Г., що полягають у безпідставній передачі на зберігання автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , сторонній особі та бездіяльність, що полягає у невинесенні постанови про арешт майна боржника і тривалому нездійсненні дій щодо реалізації належного ОСОБА_1 автомобіля.

Позивач, посилаючись на ст. 1174 Цивільного кодексу України, зазначає, що дії державного виконавця спричинили їй матеріальну шкоду, оскільки транспортний засіб був вилучений, однак борг не було погашено, а тому просить стягнути з держави Україна 81 290,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

А також, посилаючись на статті 23, 1167 Цивільного кодексу України, позивач вказує на спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з незаконними діями та подальшою бездіяльністю державного виконавця, який не наклав заборону на відчуження автомобіля, не уклав зі зберігачем договору зберігання та обмежився лише попередженням про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, та взагалі вилучений автомобіль передав на зберігання сторонній особі без зареєстрованого місця проживання, який розпорядився належним позивачу транспортним засобом на власний розсуд. А тому, позивач просить стягнути моральну шкоду, яка оцінена у розмірі 10 000,00 грн.

Заперечуючи позовні вимоги, начальник Білоцерківського відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Юрченко С.Ю. на електронну адресу суду направила відзив на позовну заяву, в якому вказано, що у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) перебувають виконавчі провадження: ВП №41961559 з виконання виконавчого листа № 2/357/1017/13 виданого 20.01.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ "ВАБ" боргу в сумі 18473,01 грн.; ВП №31822953 з виконання виконавчого листа 2-1571 виданого 04.01.2012 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь Акціонерного банку "Український комунальний банк" в сумі 30139,28грн.; ВП №36186765 з виконання виконавчого листа 2-14113/2010 виданого 03.01.2013 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ " Банк" Демарк" борг в сумі 40303,90 грн.

21.08.2013 державним виконавцем описано і накладено арешт на транспортний засіб «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 та передано на відповідальне зберігання боржнику. 14.09.2013 транспортний засіб «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 працівниками міліції затримано та доставлено на зберігання на спеціальний майданчик. 03.12.2014 транспортний засіб передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 . Державним виконавцем до МВС України неодноразово, а саме: 15.04.2019, 16.10.2019, 11.01.2020, 13.04.2020, 15.10.2020 в АСВП сформовано запити стосовно зареєстрованих на ім`я боржника транспортних засобів, із відповідей на запити встановлено, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу вказану в заяві зберігача ОСОБА_4 направлено вимогу про повідомлення державного виконавця місце знаходження описаного транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 . 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу ТОВ «Квантор-ОПТ», в якому ОСОБА_4 являється керівником та засновником направлено вимогу про повідомлення державного виконавця про наявність та надання транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 для визначення вартості. 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу ТСЦ №3242 направлено вимогу про повідомлення державному виконавцю хто па даний час являється власником описаного транспортного засобу.Станом на 08.04.2021 відповіді на адресу Білоцерківського міського відділу ДВС не надійшло.

08.04.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу ПП «Агросвіт», в якому ОСОБА_4 являється керівником та засновником, направлено вимогу щодо повідомлення державного виконавця про наявність та надання транспортного засобу Ford Focus, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 для визначення вартості. 08.04.2021 з метою встановлення місця перебування та власника транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 державним виконавцем направлено вимогу до Регіонального сервісного центру МВС в Київській області. 16.04.2021 до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення зберігачем майна ОСОБА_4 злочину передбаченого ст. 388 КК України. Згідно актового запису про смерть №5189 від 29.03.2017 року гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Також у відзиві зазначено, що звіт про оцінку рухомого майна від судового експерта ОСОБА_6 не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки рухомого майна, а саме: опис та арешт рухомого майна боржника проведений в 2014 року, експертна оцінка проводилася в 2021 року на підставі спеціальної літератури станом на 2013 року автомобіля Ford Focus 1.6 Ті 2004 року. Вказано, що звіт про оцінку майна від 26.02.2021 року було зроблено за межами виконавчого провадження, без огляду транспортного засобу. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа Державна Казначейська служба України направили до суду письмові пояснення в яких зазначили, що позивач не надав доказів втрати чи знищення автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» у своїх письмових поясненнях зазначили, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 28.09.2010 по справі № 2-1571/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український комунальний банк» боргу в сумі 30 139,28 грн. залишається невиконаним. Примусове виконання рішення суду відбувається у межах ВП № 31822953. Вважають, що на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України наявні підстави для відшкодування шкоди, завданої позивачу посадовою особою або службовою особою органу виконавчої влади.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 23.06.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в загальному порядку, призначив справу до підготовчого засідання (т.1, а.с. 63-64).

07.07.2023 на адресу суду від третьої особи ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшло повідомлення про відсутність інформації щодо позичальника ОСОБА_1 (т.1, а.с. 69-74).

17.07.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання від начальника Білоцерківського відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Юрченко С.Ю. про здійснення розгляду справи за відсутності представника відділу (т. 1, а.с. 75-77), відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 79-85), клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1, а.с.86-89).

19.07.2023 представник Державної казначейської служби України Жилін О.Ф. сформував через систему «Електронний суд» пояснення третьої особи щодо позову (т. 1, а.с. 90-119).

24.07.2023 на електронну адресу суду від представника ПАТ «Український комунальний банк» надійшла заява про направлення позовної заяви з додатками (т. 1, а.с. 120-135).

Ухвалою суду від 24.07.2023 витребувано з Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП № 41961559, ВП № 31822953, ВП № 36186765 (т. 1, а.с. 140-141).

24.07.2023 судом направлено запит до територіального сервісного центру МВС 3242 щодо витребування інформації про власника ТЗ «Ford Focus», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (т.1, а.с. 143).

15.08.2023 на електронну адресу суду від представника ПАТ «Український комунальний банк» надійшло клопотання про надіслання копії ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками (т. 1, а.с. 153-159).

16.08.2023 судом направлено на електронну адресу ПАТ «Український комунальний банк» матеріали позовної заяви (т. 1, а.с. 160).

18.08.2023 на адресу суду від територіального сервісного центру МВС 3242 надійшли витребувані матеріали (т.1, а.с. 161-168).

30.08.2023 на електронну адресу суду від представника ПАТ «Український комунальний банк» надійшли пояснення щодо позову (т. 1, а.с. 176-187).

30.08.2023 на електронну адресу суду від в.о. начальника Білоцерківського відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Овдієнко Я.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1, а.с. 188-191).

30.08.2023 на електронну адресу суду надійшли витребувані матеріали виконавчого провадження (т.1, а.с.192-223).

27.09.2023 на електронну адресу суду від Білоцерківського відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1, а.с. 235-239).

Ухвалою суду від 21.12.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (т. 2, а.с. 22-23).

Ухвалою суду від 21.12.2023 витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ТЕСТ-АВТО»: копію довідки-рахунку серія ААЕ № 279740 від 13.08.2015 року; копію договору, укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «УКР-ТЕСТ-АВТО»; копії розписок, довіреностей, актів та інших документів, що стосуються відчуження належного ОСОБА_5 транспортного засобу FORD FOCUS, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (т. 2, а.с. 21-25).

06.02.2024 представник позивача Капустін В.В. подав клопотання про зупинення провадження у справі (т. 2, а.с. 34-43), заяву про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача (т. 2, а.с.45-48).

Ухвалою суду від 07.02.2025 провадження у справі було зупинено до розгляду Талалаївським районним судом Чернігівської області справи №363/6737/23 (т. 2, а.с. 50-52).

10.04.2025 представник позивача Капустін В.В. подав клопотання про поновлення провадження у справі (т. 2, а.с. 54-65).

Ухвалою судді від 15.04.2025 поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду (т. 2, а.с. 66).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Капустін В.В. підтримав позов.

Відповідач у судове засідання 15.05.202р. не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Треті особи у судове засідання не направили своїх представників, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 65077757 з примусового виконання:

- виконавчого листа № 2-1571, виданого 04.01.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Український комунальний банк» боргу в сумі 30 139,28 грн. (ВП № 31822953);

- виконавчого листа № 2-14113/2010, виданого 03.01.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Демарк» боргу в сумі 40 303,90 грн. (ВП № 36186765);

- виконавчого листа № 2/357/1017/13, виданого 20.01.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором боргу в сумі 18 473,01 грн. (ВП № 41961559).

Встановлено, що 21.08.2013 державним виконавцем Огер О.А. було описано та накладено арешт на транспортний засіб «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 і передано на відповідальне зберігання боржнику ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 24-25).

14.09.2013 старшим інспектором ДПС ДАІ СЗ ОП при МВС України ст. лейтенантом поліції Максименком Ю.А. було складено протокол огляду та тимчасового затримання транспортного засобу «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з розшуком цього автомобіля органами ДВС.

Так, вказаний автомобіль було затримано працівниками міліції та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Молодіжна, 33 (т.1, а.с. 26).

Відповідно до акту опису й арешту майна, 03.12.2014 державним виконавцем Кравченко О.Г. було описано і накладено арешт на транспортний засіб «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , та передано на зберігання гр. ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 27-28).

Постановою головного державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Кравченко О.Г. від 02.03.2015, ТОВ «Українська експертна група» призначено експертом у зведеному виконавчому провадженні № 46768062, з метою надання звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) щодо вартості транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 31).

Встановлено, що 26.10.2020 ОСОБА_1 направила начальнику Білоцерківського МВ ДСВ ЦМУ МЮ (м.Київ) клопотання про вчинення виконавчих дій, в якому просила невідкладно провести перевірку наявності у зберігача ОСОБА_4 її транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , та визначити ринкову вартість вказаного транспортного засобу (т. 1, а.с. 32).

Встановлено, що 15.03.2021 начальником відділу Білоцерківського МВ ДСВ ЦМУ МЮ (м.Київ) Соколовським О. надано відповідь за вих. № 20539, з якої вбачається, що 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу вказану у заяві зберігача ОСОБА_4 було направлено вимогу про повідомлення державного виконавця щодо місця знаходження транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 . 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу ТОВ «Квантор-ОПТ», в якому ОСОБА_4 являється керівником та засновником, було направлено вимогу про повідомлення державного виконавця про наявність та надання транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 для визначення вартості. 27.01.2021 з метою розшуку транспортного засобу на адресу ТСЦ №3242 направлено вимогу про повідомлення державному виконавцю хто на даний час являється власником описаного транспортного засобу. (т. 1, а.с. 33).

Встановлено, що 16.04.2021 начальником відділу Білоцерківського МВ ДСВ ЦМУ МЮ (м.Київ) Соколовським О. направлено до Святошинського управління поліції у м.Києві за вих. № 35683 подання про притягнення до кримінальної відповідальності зберігача майна ОСОБА_4 (а.с. 39-40).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24.02.2022 по справі № 357/8192/21 4-с/376/1/2022 задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано неправомірними дії Головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Кравченко Олени Григорівни, що полягають у безпідставній передачі на зберігання автомобіля Ford Focus, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , сторонній особі та бездіяльність, що полягає у невинесенні постанови про арешт майна боржника та тривалому нездійсненні дій щодо реалізації належного ОСОБА_1 автомобіля Ford Focus, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; зобов`язано відділ ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) вжити всі необхідні виконавчі дії у спосіб, порядку та строки, встановлені законом, з примусового виконання зведеного виконавчого провадження №46768062, з метою поновлення порушених прав заявника ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 43-49).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що стверджується, копією актового запису про смерть № 5189 від 29 березня 2017 року (т. 1, а.с. 84).

На виконання вимог ухвали, до суду від Територіального сервісного центру № 3242 надійшла витребувана інформація, а саме: реєстраційні картки ТЗ, з яких вбачається, що 11.08.2015 року автомобіль Ford Focus, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 переєстровано при видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію на ОСОБА_5 ; 19.08.2015 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_9 ; 12.11.2015 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_10 ; 02.08.2018 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_11 ; 08.09.2018 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_12 ; 12.03.2020 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_13 ; 28.11.2020 року транспортний засіб FORD FOCUS, 2004 р.в. перереєстровано на гр. ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 161-168).

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 27.09.2024 по справі № 363/6737/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ТОВ «УКР ТЕСТ АВТО» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.01.2025, рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 27.09.2024 в частині вимог до ОСОБА_9 про визнання правочину недійсним скасовано та закрито провадження в частині цих вимог, рішення в частині вимог до ТОВ «УКР ТЕСТ АВТО» змінено, викладено мотивувальну частину рішення, в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Так, у вказаній постанові від 22.01.2025, Колегія суддів апеляційного суду встановила, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля здійснений на підставі довідки-рахунку серії ААЕ279740, виданої ТОВ «УКР-ТЕСТ-АВТО», відбувся без згоди власника транспортного засобу ОСОБА_1 . Матеріалами справи доведено неукладеність договору відчуження спірного автомобіля позивачкою.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку про те, що отримання дублікату реєстраційного документу та перереєстрація транспортного засобу на підставі довідки-рахунку ААЕ279740 від 13.08.2015 року була проведена без згоди ОСОБА_1 , іншими сторонніми особами, оскільки виходячи з вимог діючого на час вчинення договору купівлі-продажу законодавства, для оформлення зазначеного правочину особа, що відчужує автомобіль повинна його надати для огляду. Враховуючи обставини справи та докази, ОСОБА_1 не могла надати спірний автомобіль на огляд та необхідності в отриманні дублікату реєстраційного документу для оформлення правочину у неї не було. В той же час передача автомобіля на зберігання сторонній особі ОСОБА_4 державним виконавцем, визнана в судовому порядку незаконною. Суд також враховує особу ОСОБА_4 та випадки недобросовісної діяльності ТОВ «УКР ТЕСТ АВТО», а також його позицію у справі.

В ухвалі Верховного Суду від 04.04.2025, якою відмовлено ОСОБА_1 у відкриті касаційного оскарження, вказано що апеляційний суд в оскарженій постанові зокрема констатував, що:

- отримання дублікату реєстраційного документу та перереєстрація транспортного засобу на підставі довідки-рахунку ААЕ279740 від 13 серпня 2015 року була проведена без згоди ОСОБА_1 , іншими сторонніми особами;

- ОСОБА_1 не могла надати спірний автомобіль на огляд та необхідності в отриманні дублікату реєстраційного документу у неї для оформлення правочину не було;

- метою передання спірного автомобіля боржником працівникам державної виконавчої служби була подальша його реалізація та виконання судового рішення;

- передача державним виконавцем автомобіля на зберігання сторонній особі ОСОБА_4 визнана в судовому порядку незаконною.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 613/814/16-ц.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23,1167 ЦК України.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З наведеного вище випливає, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17 (адміністративне провадження №К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнала страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979, пункти 86, 89, рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, заява №14183/02, пункт 71).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Водночас необхідно виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3,19 Конституції України), і вчинення таких дій призводить до заподіяння моральної шкоди людині, так як зобов`язує її прикладати додаткових зусиль та часу для встановлення законності, справедливості, та відновлення своїх порушених прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (частина друга статті 1167 ЦК України).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18), застосовуючи положення статей 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази.

Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19, пункт 26).

Так, ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24.02.2022 року у справі № 357/8192/21 визнано неправомірними дії головного державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Кравченко Олени Григорівни, що полягають у безпідставній передачі на зберігання автомобіля «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , сторонній особі та бездіяльність, що полягає у не виконані рішення суду, тривалому нездійсненні дій щодо реалізації належного ОСОБА_1 автомобіля Ford Focus, 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 . Суд зобов`язав відділ ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУЮ (м. Київ) вжити всі необхідні виконавчі дії у спосіб, порядку та строки, встановлені законом, з примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 46768062, з метою поновлення порушених прав ОСОБА_1 та не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання ухвали, повідомити суд і заявника ОСОБА_1 про її виконання. Дана ухвала Сквирського районного суду набрала законної сили.

Отже, судом констатовано, що саме внаслідок дій та бездіяльності державного виконавця Білоцерківського відділу ДВС відбулась втрата належного ОСОБА_1 транспортного засобу та порушення прав як боржника так і стягувачів щодо належного виконання судового рішення. Державний виконавець передала на зберігання транспортний засіб особі, яка не мала жодного відношення до зведеного виконавчого провадження та не уклала із зберігачем договір зберігання цього майна, державний виконавець не реалізовувала майно, що призвело до тривалого невиконання рішення суду. Внаслідок таких дій, позивач на даний час перебуває в статусі боржника, рішення суду про стягнення боргу не виконане. Позивач мала законне сподівання на збереження її майна, описаного і арештованого державним виконавцем, а також, мала законні очікування на реалізацію цього майна задля погашення заборгованості у зведеному ВП.

Таким чином, встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями та бездіяльністю органу державної влади та спричинення матеріальної і моральної шкоди ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.01.2025 встановлені обставини, які мають істотне значення в даному спорі, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 не могла отримати дублікат реєстраційного документу та самостійно перереєструвати свій ТЗ. На підставі довідки-рахунку ААЕ279740 від 13 серпня 2015 року була проведена перереєстрація вказаного авто без згоди позивача ОСОБА_1 , іншими сторонніми особами.

Внаслідок вказаного позивач була змушена прикладати додаткових зусиль, коштів та часу для встановлення законності, справедливості, та відновлення своїх порушених прав.

Згідно з листом судового експерта Петрушанка В.Ф. вартість автомобіля «Ford Focus», 2004 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 станом на 2013 рік становила 81 290 грн.

Відповідачем не надано звіту про оцінку майна, хоча постановою від 02.03.2015 державним виконавцем Кравченко О.Г. було призначено експертну установу, з метою визначення вартості описаного майна, але ні в 2015 році майно не було оцінено, ні в рамках розгляду даного спору відповідач не надав докази вартості автомобіля «Ford Focus», 2004 р.в. та не спростував докази оцінки цього ТЗ, що були надані позивачем.

Відповідач, заперечуючи інформацію, що надана судовим експертом Петрушанко В.Ф. на підставі Бюлетня №70 щодо ринкової вартості транспортного засобу станом на 2013 рік, не надав власної оцінки, а також, відповідач не заявив клопотання про призначення судової експертизи.

Суд, виходячи з положень п.3 ч.5 ст. 12 ЦПК України роз`яснював учасникам процесу наслідки не подання клопотання про призначення судом експертизи для визначення вартості автомобіля, оскільки відповідач ставить під сумнів надану інформацію про оцінку вартості ТЗ (п.2 ч.1 ст. 103 ЦПК України).

Отже, суд приймає до уваги, долучений до матеріалів справи лист та Бюлетень автотоваровіда, наданий судовим експертом Петрушанко В.Ф.

За умовами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 81290 грн., оскільки автомобіль був переданий на зберігання невідомій особі, без укладення відповідного договору, ТЗ вибув з власності позивача поза її волею, та не був реалізований з метою погашення існуючої заборгованості.

Також, суд вважає, що позивачу були спричинені душевні страждання з боку Білоцерківського відділу виконавчої служби, оскільки вона була змушена докладати додаткових зусиль для пошуку її транспортного засобу, виконавче провадження триває, борг не погашено, позивач була вимушена звертатись до суду зі скаргою на дії ДВС та в подальшому з позовом про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому наявні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 10 000,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року по справі №201/4534/20, провадження №61-7077св21.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 5,12,13,81,89,258,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 81 290 грн 00 коп. (вісімдесят одна тисяча двісті дев`яносто гривень), моральну шкоду у сумі 10 000 грн 00 коп. (десять тисяч гривень) та судові витрати у розмірі 1073 грн 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок)

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду, з урахуванням ч. 3 ст. 124 , ч. 6 ст. 259 ЦПК України, виготовлено 26 травня 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола