Справа № 461/6985/24 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х. М.
Провадження № 22-ц/811/3978/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Старий Львів» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2024 року Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачу, як власнику квартири АДРЕСА_1 , надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 477 від 16 травня 2023 року, укладеним між співвласниками вказаного будинку та Львівським комунальним підприємством «Старий Львів». Відповідач не оплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з грудня 2021 року по липень 2024 року склалася заборгованість 9306.31 грн. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Обов`язок по оплаті послуг за договором не пов`язаний і не залежить від направлення споживачу повідомлень про необхідність такої оплати. Оскільки відповідач не пред`являла акти-претензії щодо ненадання послуг, послуги з утримання будинку фактично надавалися належним чином. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 9306.31 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відмовлено.

Рішення суду оскаржило Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що висновок суду про те, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_1 , не відповідає обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявна інформаційна довідка про обтяження вищезазначеної квартири, в якій зазначено, що особою, майно якої обтяжується, є ОСОБА_1 . Таким чином, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , а докази про право власності на вищезазначену квартиру інших осіб в матеріалах справи відсутні. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим на це рішенням зборів співвласників. Прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі і обрання уповноваженої особи співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням належить до повноважень загальних зборів співвласників. Кожен співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Старий Львів», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами надання відповідачу послуг з утримання будинку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає : забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку .

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором (ч. 1 ст. 18 Закону України Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2023 року між Львівським комунальним підприємством «Старий Львів» та співвласниками будинку АДРЕСА_2 укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_3 , за умовами якого управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 1.2 договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 477 від 16 травня 2023 року послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.

Пунктом 2.6 договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 477 від 16 травня 2023 року передбачено, що кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку за ціною та у строки, встановлені цим договором.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 337443270 від 29 червня 2023 року вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія О.В. від 09 червня 2023 року в межах зведеного виконавчого провадження № 71856617.

При цьому у відомостях про суб`єктів обтяження зазначено, що особою, майно якої обтяжується, є ОСОБА_1 .

Оскільки арешт в межах виконавчого провадження може бути накладено виключно на майно, що належить боржнику, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується наявність у ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Для оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_4 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 по оплаті за послуги за утримання будинку та прибудинкової території за період з грудня 2021 року до липня 2024 року, така становить 9306 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за спірний період, ЛКП «Старий Львів» покликається на те, що послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються відповідачу на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 477 від 16 травня 2023 року, однак споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих нею до укладення договору.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути правовою підставою для звільнення споживача від оплати за спожиті послуги.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 462/1232/23.

При цьому, визначальним для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є встановлення факту надання обслуговуючою організацією житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги за існуючими тарифами.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що до укладення вищезазначеного договору, тобто до 16 травня 2023 року, саме позивач надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, і що такі послуги фактично отримувала відповідач.

Оскільки позивач не довів надання саме ним відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з грудня 2021 року до 15 травня 2023 року, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої за цей період заборгованості.

Враховуючи те, що на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком № 477 від 16 травня 2023 року позивачем надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території, якими відповідач фактично користувалася з часу укладення договору, однак надані їй послуги не оплачувала, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованості по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 16 травня 2023 року до 31 липня 2024 року в розмірі 5013.05 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Львівського комунального підприємства «Старий Львів» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 5013.05 грн., то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» підлягає стягненню 1630.88 грн. судового збору за подання позову та 2446.32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Старий Львів» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2024 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Старий Львів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5013.05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» 1630.88 грн. судового збору за подання позову та 2446.32 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 22.05.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк