справа № 489/7081/24
провадження №2/489/358/25
23 травня 2025 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Кіріченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Бебко Фінанс» (далі КС «Бебко Фінанс», Кредитна спілка) про захист прав споживача
У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача КС «Бебко Фінанс» в якому просить:
-визнати протиправними дії Кредитної спілки щодо невиконання зобов`язань відповідно до умов договорів та обмеження права позивача, як споживача послуг, щодо розпорядження її власними грошовими коштами;
-стягнути з Кредитної спілки на користь позивача суму заборгованості у загальному розмірі 397658,00 грн., що утворилася за договорами № 254/д/2021 від 10.03.2021, № 677/д/2021 від 29.07.2021, № 678/д/2021 від 29.07.2021, 758/д/2021 від 03.09.2021, № 811/д/2021 від 30.09.2021 по внескам та процентам, з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних;
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з25.06.2020 є членом КС «Бебко Фінанс», що підтверджується квитанціями про вступний та пайовий внески.
Протягом 2021 року між сторонами було укладено договори про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок:
-№ 811/д/2021 від 30.09.2021 на суму внеску 160000,00 грн. на строк від 30.09.2021 по 30.09.2023 (24 місяці) під 16% річних.
Сукупний розмір внесеного внеску склав 270000,00 грн.
Даними договорами не передбачалося дострокове повернення внесків та нарахованих процентів на вимогу члена кредитної спілки (пункти 2.13 договорів).
Після закінчення строку внесків позивач звернулася до відповідача з проханням повернути внески та сплатити нараховані проценти, але її прохання були залишені без задоволення з посиланням на війну в країні та особисті проблеми в спілці. А тому кошти повернуть пізніше.
Так як позивач загубила квитанцію по договору № 811/д/2021 від 30.09.2021, 12.06.2024 нею було направлено на поштову та електронну адреси Кредитної спілки заяву про надання довідки щодо внеску у сумі 160000,00 грн. 28.06.2024 поштовий конверт повернувся без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
01.07.2024 позивач направила відповідачу заяву про надання їй довідки щодо всіх її внесків та повідомлення суми нарахованих, але не сплачених процентів на ці внески. Також скерувала вимогу про повернення внесених нею строкових внесків в розмірі 270000,00 грн. та виплату нарахованих та невиплачених процентів. Проте, 19.07.2024 конверт із заявою та вимогою було повернуто без вручення.
Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду із вказаним позовом, навівши відповідний розрахунок заборгованості по внескам та процентам, які підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2024 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 13.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 21.05.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача адвокат Купенко О.Л. надала до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її відсутності в якій просила позовні вимоги задовольнити повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Направлені на адресу місцезнаходження відповідача судові повістки повернуто до суду поштовим зв`язком з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.
Правом на надання відзиву відповідач не скористався.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (стаття 247 ЦПК України).
Згідно частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.
30.09.2021 між сторонами був укладений договір № 811/д/2021 про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов якого позивач на депозитний рахунок відповідача внесла внесок в сумі 160000,00 грн. на строк 03.09.2021 по 30.09.2023 (24 місяці) під 16% річних (пункти 1.1. 2.2).
Із позову та доданих до нього письмових доказів вбачається, що позивач втратила квитанцію про зарахування внеску в сумі 160000,00 грн. на депозитний рахунок відповідача, а її звернення до останнього про надання підтвердження перерахування нею внеску залишено без виконання.
Із цих підстав позивач просила витребувати у відповідача докази зарахування нею вказаного внеску на депозитний рахунок, про що судом ухвалою від 23.09.2024 витребувалася в КС «Бебко Фінанс» довідка про розмір страхового внеску (вкладу) члена кредитної спілки ОСОБА_1 за договором № 811/д/2021 від 30.09.2021. Проте, ухвала суду, яка була надіслана на потову адресу відповідача повернута без вручення із відміткою поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Враховуючи наведене, суд не вбачає сумніву у твердженнях позивача про внесення на депозитний рахунок відповідача внеску в розмірі 160000,00 грн. Крім того, укладений між сторонами договір підписано обома сторонами, який як слідує з його умов укладено в день внесення внеску позивачем.
Відповідно до пункту 6.4 кожного окремо договору, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони погодили, що член кредитної спілки (вкладник) не має права достроково в односторонньому порядку розірвати Договір.
Набуття позивачем статусу члена КС «Бебко Фінанс» підтверджується Інформацією наданою ОСОБА_1 на виконання вимог статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-ІІІ Кредитній спілці «Бебко Фінанс» до укладення договору з клієнтом та квитанціями до прибуткового касового ордеру №№ 395, 396 від 25.06.2020 про сплату вступних внесків.
Доданими до позову письмовими доказами підтверджується, що позивач намагалася врегулювати спір в досудовому порядку, але її вимоги відповідачем залишено без виконання.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.
За своєю правовою природою договір про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок має багато спільного з договором банківського вкладу. Тому допустимим є застосування аналогії закону щодо прогалин правового регулювання відносин за договорами про залучення внеску (вкладу), які укладаються кредитними спілками.
За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Згідно з частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що по закінченню строків на які внесені були на депозитний рахунок відповідача внески, позивач звернулася до Кредитної спілки із вимогою про повернення внесків та сплати узгоджених сторонами процентів, але її вимога залишена без виконання, що стало причиною звернення останньої до суду за захистом порушених прав.
Таким чином позовна вимога про стягнення внесків та процентів, є обґрунтованою, відповідає закону і умовам укладених між сторонами договорів, так як неповернення у строк відповідачем внесків та процентів порушує права і інтереси позивача.
Щодо розміру заборгованості по внескам та процентам.
У позові позивач навела розрахунок процентного доходу за внесками, які мав би сплати відповідач згідно кожного договору.
Перевіривши розрахунок позивача, суд з ним погоджується, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача внесків та процентів в розмірі вказаному позивачем підлягають задоволенню.
На заборгованість по внескам та процентам позивачем , відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, нараховано інфляційні втрати та три проценти річних.
Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є правомірним та відповідає положенням наведеної вище статті 625 ЦК України.
Згідно договору № 677/д/2021 від 29.07.2021, період прострочення грошового зобов`язання по якому становить 414 днів ( 30.07.2023 15.09.2024) сума інфляційних втрат становить 2386,48 грн.; трьох процентів річних 1345,18 грн.
Згідно договору № 678/д/2021 від 29.07.2021, період прострочення грошового зобов`язання по якому становить 414 днів ( 30.07.2023 15.09.2024) сума інфляційних втрат становить 2386,48 грн.; трьох процентів річних 1345,18 грн.
Згідно договору № 758/д/2021 від 03.09.2021, період прострочення грошового зобов`язання по якому становить 378 днів ( 04.09.2023 15.09.2024) сума інфляційних втрат становить 994,21 грн.; трьох процентів річних 409,34 грн.
Судом перевірено наведений позивачем в позові розрахунок, який є правильним, а тому вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних у розмірі вказаному позивачем є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про визнання неправомірними дії відповідача з невиконання зобов`язань відповідно до умов договір, суд вважає таку вимогу зайвою. Порушення відповідачем зобов`язань за укладеними з позивачем договорами встановлено судом на підставі досліджених доказів, тому ефективним способом поновлення позивачу порушеного права є стягнення заборгованості.
При вирішенні позову в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
У пунктах 21 23, 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19), на яку вказав позивач, зазначено, що відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Враховуючи висновк Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини та доведення позивачем порушення її прав відповідачем, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є правомірною.
В обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивач посилається на тривале невиконання відповідачем її законних вимог по своєчасному поверненню грошових коштів суми внеску та виплати нарахованих , але не сплачених процентів на ці внески, що призвело до її звернення за захистом своїх прав до суду.
Відповідно до відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по договорам, з урахуванням інфляційних витрат та трьох процентів річних в загальному розмірі 383997,98 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди, всього 397657,98 грн.
Так як позов задоволено частково, а позивач відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3976,57 грн. (397657,98х 1%).
Керуючись статтями 4, 19, 141, 158, 263-265,280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Кредитної спілки «Бебко Фінанс» на користь держави судовий збір в сумі 3976,57 грн. (три тисячі дев`ятсот сімдесят шість гривень 57 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ;
Повний текст судового рішення складено 23.05.2025.
Суддя І.В.Коваленко