КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/9325/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/44085/24-ц

22 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Попченкової Ірини Миколаївни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Київгазенерджи», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 131 028,98 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач разом із дружиною та третьою особою ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зареєстрована та є споживачем природного газу за вказаною адресою.

Послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 надавались постачальником ДП «Київгазенерджи» на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі- НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2500.

З метою належного виконання своїх зобов`язань за укладеним з ДП «Київгазенерджи» договором, позивачем та третьою особою за спільними домовленостями (враховуючи ведення спільного домашнього господарства) здійснювалась щомісячна оплата відповідних послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, зокрема, у період з 01.07.2022 року по червень 2024 року включно особисто позивачем було перераховано на рахунок ДП «Київгазенерджи» грошові кошти на загальну суму 131 028,98 грн у якості оплати за газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується платіжними дорученнями/ інструкціями.

Разом з тим, у липні 2024 року на адресу позивача надійшла вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») про сплату заборгованості за спожитий газ № 119/4.3.1-29926-2024/190152350 від 10.06.2024 року, зі змісту якої позивач дізнався про зміну постачальника природного газу та те, що належним постачальником природного газу є не ДП «Київгазенерджи», а ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Таким чином, у липні 2024 року позивачу стало відомо, що з 01.05.2022 року побутові споживачі, які раніше отримували газ від ДП «Київгазенерджи», включені до реєстру клієнтів ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

З урахуванням того, що ОСОБА_2 як споживача газових послуг не було своєчасно повідомлено про зміну постачальника послуг з газопостачання, позивач продовжував здійснювати перерахування коштів у якості оплати послуг з газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на розрахунковий рахунок відповідача у період з 01.05.2022 по червень 2024 року помилково, без достатніх на те підстав.

Враховуючи, що правова підстава для отримання відповідачем оплат за послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 відпала починаючи з 01.05.2022 року (про що споживача послуг своєчасно не було повідомлено), то отримання грошових коштів у якості оплати послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 01.05.2022 року було безпідставним та такі на підставі статті 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачу, як особі, яка безпосередньо такі кошти перераховувала.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Київгазенерджи» , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення коштів, - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ставлячи вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів позивач фактично просить стягнути з відповідача кошти, які були перераховані на оплату послуг з постачання природного газу. За таких обставин у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року, 15 березня 2025 року представник позивача адвокат Попченкова І.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язані. Необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 року в справі № 910/9072/7, від 02.08.2018 року в справі № 910/15363/17, від 10.08.2018 року в справі № 910/22442/16.

У липні 2024 року позивачу стало відомо, що з 01.05.2022 року побутові споживачі, які раніше отримували газ від ДП «Київгазенерджи», включені до реєстру клієнтів ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Разом із тим, не будучи повідомленим про зміну газопостачальної компанії, позивач з 01.05.2022 по червень 2024 року продовжував здійснювати перерахування коштів у якості оплати послуг з газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на розрахунковий рахунок відповідача. З огляду на те, що перераховані на рахунок відповідача кошти безпідставно утримуються останнім, то такі підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України.

У квітні 2025 року ДП «Київгазенерджи» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Попченкова І.М., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Дочірнього підприємства «Київгазенерджи» Полішко Ю.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником 3/4 будинку за адресою АДРЕСА_1 та на її ім`я відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 та присвоєно ЕС-код, власником рахунку є ОСОБА_2 .

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуги з постачання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 надавались постачальником ДП «Київгазенерджи» на підставі типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі- НКРЕКП) від 30.09.2015 року № 2500.

У свою чергу, з 01.05.2022 року Оператор ГТС, керуючись наказом Міністерства енергетики України, включив до реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» точку входу/виходу до/з газотранспортної системи за ЕІС-кодомНОМЕР_4азифікованого об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , з присвоєним особистим рахунком № НОМЕР_3 .

Тобто, з 01.05.2022 року послуги з газопостачання за вищевказаною адресою замість ДП «Київгазенерджи» почало надавати ТОВ «ГК «Нафтогаз України», проте позивач продовжував здійснювати оплату послуг з газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 на розрахунковий рахунок відповідача (попереднього постачальника).

Так, у період з травня 2022 року по червень 2024 року на рахунок відповідача за оплату послуг з газопостачання позивач перерахував 131 028,98 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 15-38)

У червні 2024 року ОСОБА_2 , як власник рахунку, звернулася до ДП «Київгазенерджи» із заявою про повернення перерахованих коштів.

Листом від 27.06.20204 року № 362/19-01 ДП «Київгазенерджи» відмовило ОСОБА_2 у поверненні коштів, посилаючись на те, що на рахунки підприємства накладений арешт в межах виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва у справі № 910/9745/22 про стягнення з ДП «Київгазенерджи» на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» заборгованості.

Водночас, згідно з довідкою про фінансовий стан споживача, наданою ДП «Київгазенерджи» за особовим рахунком НОМЕР_2 , відкритим на ім`я ОСОБА_2 , обліковується сума надмірно сплачених коштів у розмірі 87 721,55 грн.

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з заявою про зарахування переплати за спожитий газ попередньому постачальнику на рахунок діючого.

Листом від 26.07.2024 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» повідомило про відсутність законодавчо визначеного механізму для проведення відповідного зарахування, зазначило, що станом на 30.06.2024 року по особовому рахунку НОМЕР_3 обліковується заборгованість у розмірі 90 469,84 грн та рекомендувало звернутися до попереднього постачальника для повернення останнім безпідставно набутих коштів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , який не є власником поточного рахунку, просив суд стягнути з ДП «Київгазенерджі» безпідставно набуті грошові кошти у сумі 131 028,98 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з повернення безпідставно набутого (збереженого) майна випливає із загальної для права заборони безпідставного збагачення: той, хто збагатився за рахунок іншого, без належної на те правової підстави зобов`язаний повернути предмет власного збагачення.

Традиційно в доктрині цивільного права зобов`язання, які є наслідком безпідставного збагачення, іменуються кондикційними (з лат. «condictio sine causa» - повернення збагачення, одержаного без правової (справедливої) підстави).

Приписи глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача такого майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 ЦК України).

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних.

Кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача та сприяло його безпідставному збагаченню.

Безпідставне збагачення може полягати як у так званому «фактичному» збагаченні, коли набувач, не отримуючи права на річ, фактично володіє і користується нею, так і в «юридичному» збагаченні, коли набувач отримує суб`єктивне право на предмет збагачення.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (постанова Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18).

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року в справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року в справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

У постанові від 08 вересня 2021 року в справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Тобто за загальним правилом, кондикція у її класичному розумінні є самостійним позадоговірним зобов`язальним способом захисту права власності або іншого майнового права, спрямованим на повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, тому учаснику цивільних відносин, за чий рахунок відбулося таке неправомірне збагачення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ставлячи вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів, позивач фактично просить стягнути з відповідача кошти, які були перераховані на оплату послуг з постачання природного газу.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для стягнення заявлених саме позивачем ОСОБА_1 коштів на підставі статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів окремо звертає увагу, що відповідно до абзацу 4 пункту 24 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженихпостановою НКРЕКП 30.09.2015 року № 2496, у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги.

Третя особа ОСОБА_2 , яка є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 та власником поточного рахунку, на який була здійснена переплата коштів, з відповідним позовом до суду не зверталася, при цьому всі звернення до відповідача були зроблені саме нею, а позивач ОСОБА_1 , у свою чергу, не надав доказів на підтвердження того, що відповідач збагатився за його рахунок поза підставою, передбаченою законом.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попченкової Ірини Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року

Головуючий: Судді: