ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22208/24

Провадження № 22-ц/820/1117/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В серпні 2024 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову вказав, що 16.01.2023 року, о 09 год. 05 хв., по вул. Храновського,16/1, у м. Хмельницькому сталася дорожньо-транспортна пригода, (далі ДТП), за участю автомобілю марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 під його керуванням та автомобілів марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_3 , «ВАЗ 111730», державний номерний знак НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 . Вказані автомобілі отримали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Працівниками поліції при огляді місця ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №356228 за ст. 124 КУпАП відносно позивача. 25.03.2024 року постановою Хмельницького міськрайонного суду у справі №696/2813/23 закрито провадження в адміністративній справі порушеної відносно позивача за ознаками ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення в його діях. Позивач, звертаючись до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вважав, що тільки після набрання законної сили постанови суду він набув статусу потерпілого.

Зазначив, що внаслідок настання ДТП з вини ОСОБА_2 йому завдано майнової та моральної шкоди на загальну суму 83319,57 грн.

Так, відповідно до висновку експерта Соломахи В.С. за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження за №045/24 від 12.07.2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 склала 57319.57 грн., а вартість ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 45498 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахував свою відповідальність у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», вважає, що розмір майнової шкоди повинна бути стягнута із страховика, а різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу підлягає стягненню з ОСОБА_2

15.04.2024 року позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховий випадок, який мав місце 16.01.2023 року, однак 25.04.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропуском річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зауважив, що він вжив активних дій з моменту настання ДТП, які свідчать про його волевиявлення щодо здійснення права на відшкодування, пропуск річного строку не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати, оскільки він набув статусу потерпілої особи лише у квітні 2024 року.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 45498 грн., а також 10821,57 грн. різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Окрім майнової шкоди, йому також було заподіяно і моральної шкоди, пов`язаної з перенесеними нервовими переживаннями та душевними стражданнями у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, яку він оцінив у сумі 10000 грн. та яку просив стягнути з ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.03.2025 року з урахуванням ухвали про виправлення описки Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.03.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10821,47 грн. майнової та 5000 грн. моральної шкоди, 4000 грн. витрат на проведення експертного дослідження та 17000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 920,35 грн. судового збору. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 42898 грн. страхового відшкодування в межах встановленого ліміту страхового відшкодування за умовами полісу №ЕР-207946512 та судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Суд констатував, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення було встановлено вину у вчиненні ДТП саме ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 не подав заяви виплату страхового відшкодування, оскільки до винесення постанови судом, він вважався особою, що вчинила правопорушення.

Хоча ОСОБА_1 і звернувся до страховика за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак надав докази здійснення ним ряду заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, відтак він безумовно має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика.

Відповідачі не оспорювали висновку експерта про визначення розміру майнової шкоди, таким чином погодилися з його змістом.

Враховуючи тривалість моральних страждань позивача, які почалися з часу вчинення ДТП відповідачем ОСОБА_2 , істотність та вимушеність змін в життєвих стосунках ОСОБА_1 , пов`язаних із ДТП, суд визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації позивача за рахунок відповідача ОСОБА_2 в сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ДТП сталася 16.01.2023 року, однак ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про відшкодування шкоди лише 16.04.2024 року, з пропуском визначеного законом строку, що є безумовною підставою для відмови у виплаті такого відшкодування.

Посилання ОСОБА_1 на поважні причини пропуску строку для звернення до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є безпідставними, оскільки позивачу стало відомо про висновок експертизи, який підтвердив вину ОСОБА_2 в червні 2023 року.

Жоден з учасників ДТП не подав ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повідомлення про настання ДТП, що позбавило страховика можливості визначити причини та обставини вчинення ДТП, оглянути транспортний засіб та визначити розмір заподіяної шкоди. Судом стягнуто вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ, однак матеріали справи не містять доказів понесення таких витрат позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що річний строк звернення до страховика щодо виплати страхового відшкодування пропущено ним з поважних причин.

Розгляд справи судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16.01.2023 року, о 09 год. 05 хв., по вул. Храновського,16/1, у м. Хмельницькому, сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням власника автомобіля ОСОБА_1 , а також транспортних засобів марки «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_3 , «ВАЗ 111730», державний номерний знак НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_3 . Всі автомобілі отримали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

В результаті ДТП автомобіль марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , отримав механічних пошкоджень.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 25.03.2024 року відносно ОСОБА_1 провадження у справі за ознаками ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові суд констатував, що в заданій дорожній ситуації та заданих обставинах розвитку подій автомобіль «ВАЗ 21070», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , належно виконуючи вимоги п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху. Фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ 21070», державний номерний знак НОМЕР_2 , не відповідали вимогам ПДР.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР- у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», на період з 31.01.2022 року по 30.01.2023 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становив 130000 грн., розмір франшизи 2600 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування 16.04.2024 року.

23.04.2024 року представником страховика було оглянуто пошкоджений автомобіль марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , про що складено відповідний акт огляду.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №045/24 від 12.07.2024 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Geely Emgrand 7», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП, станом на час завершення виконання дослідження з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу станом на момент огляду склав 45498.10 грн., без урахування коефіцієнта фізичного зносу 56319.57 грн.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілому, це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями статей 1, 6, 9 Закону передбачено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 988 ЦК України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 991 ЦК України, пункту 37.1.3. Закону страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Такі обов`язки потерпілого визначені статтями 33 та 33-1 Закону.

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (пункт 33.3. статті 33 Закону).

Відповідно до пункту 33-1.1. статті 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Отже, невиконання потерпілим наведених обов`язків може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування лише в тому випадку, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду від 29.07.2019 року у справі №501/212/17).

Згідно з пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом 2 робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 вказаного Закону).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (пункт 34.3 статті 34 вказаного Закону).

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (пункт 36.1 статті 36 вказаного Закону).

Пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 36.7 статті 36 цього Закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) вказано, що у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом №1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим, у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом №1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1 статті 331 Закону №1961-IV). Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_1 зберігав пошкоджений транспортний засіб з моменту дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 16.01.2023 року, до його огляду представником ПрАТ «СК «УСГ» 23.04.2024 року та до його огляду експертом Соломахою В.С. 09.07.2024 року. При цьому, страховик був письмово повідомлений експертом про можливість оглянути транспортний засіб, однак його уповноважений представник не прибув до місця знаходження пошкодженого автомобіля на час проведення експертизи.

З огляду на наведене, відмова страховика у виплаті страхового відшкодування потерпілому не ґрунтується на вимогах закону, оскільки матеріали справи не містять даних про невиконання останнім своїх обов`язків, які призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди.

При цьому потерпілий ОСОБА_1 , в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу, ОСОБА_2 , з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Неповідомлення ОСОБА_1 про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини.

Посилання апелянта на пропуск позивачем річного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування колегія суддів до уваги не приймає, враховуючи, що ОСОБА_1 діяв добросовісно, не подавав заяву про виплату йому страхового відшкодування, оскільки постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.04.2024 року не було встановлено в його діях складу адміністративного правопорушення, що є його виправданням за наведених обставин справи.

Твердження страховика щодо безпідставного стягнення з останнього суми шкоди з урахуванням ПДВ колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки висновок експерта ОСОБА_4 не містить даних про визначення суми відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ, тому таке твердження заявника є лише припущенням.

Оскільки сторони не оспорювали факту заподіяння шкоди ОСОБА_1 саме з вини ОСОБА_2 , а також розміру визначеного експертом матеріального збитку, тому судове рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова