"21" травня 2025 р. Справа № 367/1533/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря судового засідання Василенко Г.В.., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 (в режимі відео конференції) розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл одноразової грошової допомоги та стягнення грошових коштів,-

встановив:

В провадженні Вишгородського районного суду перебуває вказана позовна заява.

25.04.2025 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву, до якого долучено клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби по захисту Батьківщини та відсічі збройної агресії російської федерації. Після трагічної загибелі сина позивач ОСОБА_1 12.12.2022 року добровільно відмовився від одноразової грошової допомоги, що було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Оніщенком Р.О. та зареєстровано в реєстрі за № 630. На підставі вказаної відмови ОСОБА_3 отримала одноразову грошову допомогу в повному обсязі. Після отримання коштів вона передала ОСОБА_1 частину коштів у розмірі 1 500 000,00 грн., що підтверджується перепискою між сторонами від 08.01.2025 року, Через деякий час після виплати одноразової грошової допомоги Позивач звернувся до суду з позовом про розподіл одноразової грошової допомоги та стягнення коштів з відповідачки, незважаючи на свою попередню нотаріальну відмову від цих коштів та фактичне отримання частини виплати.

05.05.2025 року представником позивача поданий відповідь на відзив, в якому зазначено, що Відповідач намагається поставити під сумнів право Позивача на частку одноразової грошової допомоги, однак такі доводи суперечать положенням законодавства України. Будь-які твердження Відповідача щодо поведінки Позивача у минулому не мають правового значення для вирішення спору. Відповідач посилається на наявність раніше підписаної Позивачем заяви про відмову від допомоги від 12.12.2022 року, однак 08.01.2025 року Позивач відкликав свою заяву, що посвідчено нотаріально. Таким чином, факт відкликання заяви є легітимним та не спростовує права Позивача на одержання частки одноразової грошової допомоги, а твердження Відповідача про остаточність первинної заяви про відмову є помилковим.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання, вказали, що між сторонами існує спір.

Відповідач та її представник просили задовольнити подане клопотання.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

У постанові Верховного суду від 15 листопада 2023 року в цивільній справі № 522/3680/22 зроблено висновок, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

За таких обставин, можливо дійти висновку, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України) дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

У ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 1 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частиною першою статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для закриття провадження у справі немає, а тому у задоволенні клопотання повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.255, 353 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.05.2025 року.

Головуючий М.Б. Баличева