ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16517/24

Провадження № 22-ц/820/810/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.,

секретаря судового засідання Дубова М.В.

за участю: сторін та їх представників

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/16517/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Заболотним Антоном Миколайовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Трубай Іриною Сергіївною, на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

В червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 352 478 грн. 50 коп. в якості компенсації за належну йому частину відчуженого транспортного засобу марки BMW Х3, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

На підтримання заявлених позовних вимог позивач зазначав, що перебуваючи з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, діючи за спільною згодою в інтересах сім`ї, подружжя прийняло рішення придбати транспортний засіб, автомобіль марки BMW X3 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Спільно нажите рухоме майно подружжя було зареєстровано на ім`я відповідачки.

Посилався, що з січня 2024 року їхні шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені, оскільки через розбіжність у поглядах на життя, спільне проживання сторін, існування сім`ї та збереження шлюбу виявилося не можливим, почуття любові між ними було втрачено, і сторони не проживають разом з січня 2024 року разом, згоди щодо поділу спільно нажитого майна подружжя мирним шляхом не досягли.

Позивач вказував, що в подальшому йому стало відомо про те, що відповідачка в березні 2024 року без його згоди та відома, відчужила належний їм на праві спільної сумісної власності автомобіль, при цьому сплачувати грошову компенсацію в розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля, що є спільною сумісною власністю відмовилася.

ОСОБА_1 в липні 2024 року звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в сумі 251 790 грн. 50 коп. в якості компенсації вартості частки транспортного засобу марки Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

На підтримання заявлених позовних вимог, позивачка вказувала, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі діючи за спільною згодою в інтересах сім`ї, подружжя прийняло рішення придбати транспортний засіб, марки Volkswagen, модель Jetta, 2016 року випуску, колір білий, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 . Даний транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 08 листопада 2022 року в ТСЦ 6841, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 .

Зазначала, що в подальшому 08 грудня 2023 року вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 продав, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08 грудня 2023 року, оригінал якого знаходиться в ТСЦ 6841, копію якого додала до зустрічної позовної заяви.

Разом з тим посилалася, що даний договір був укладений без її згоди, всі кошти в результаті продажу даного автомобіля залишилися у ОСОБА_2 та на спільні потреби сім`ї не були використані. Крім того з січня 2024 року вони з позивачем проживають окремо, разом з нею проживає та знаходиться на утриманні спільна дочка ОСОБА_3 . Судовим наказом від 29 травня 2024 року з відповідача було стягнено на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки, проте кошти він не сплачує.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 352 478 грн. 50 коп. в якості компенсації за частину відчуженого транспортного засобу марки BMW Х3, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Заболотного А.М. подала апеляційну скаргу, вважає рішення необґрунтованим, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так представник апелянтки вважає висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела належними доказами, що транспортний засіб марки BMW X3 був придбаний нею за грошові кошти, які подарували батьки, є необгрунтованим, оскільки на підтвердження даних обставин, апелянткою в суді першої інстанції було долучено квитанції та платіжні інструкції, інших доходів в цей час вона не мала, адже перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, чоловік коштів не надав.

Таким чином вказують, що автомобіль марки BMW X3, який був придбаний та в подальшому проданий ОСОБА_1 , є її особистою власністю, а тому вона не має обов`язку виплатити ОСОБА_2 половину вартості проданого авто.

Вказують, що суд в оскаржуваному рішення визнав ринкову вартість автомобіля BMW X3 в сумі 704 957 грн., що підтверджується звітом судового експерта Марченкова Г.Г., однак не врахував що реальна вартість даного автомобіля складає 247 582 грн. 47 коп., що підтверджується митною декларацією від 27 листопада 2023 року.

Також представник ОСОБА_1 звертає увагу, що у звіті судового експерта Марченкова Г.Г. про належну оцінку майна транспортного засобу BMW X3 вбачається, що ціна даного автомобіля істотно завищена і не відповідає його ринковій вартості, при цьому оцінювачем не враховано, що спірний автомобіль не відновлювався до стану придатного до експлуатації і був проданий в пошкодженому стані.

Разом з тим, зауважує, що під час дослідження спірного автомобіля оцінювач використав оголошення створене відповідачем на онлайн платформі для продажу автомобілів в якості порівняльного взірця, що є протиправним, поза як відповідач зацікавлений у тому щоб вартість автомобіля була завищена і навмисно розмістив дане оголошення, таким чином щоб вплинути на висновок експерта.

Враховуючи вартість автомобіля який було оцінено в розмірі 247 582 грн. 47 коп. згідно митної декларації, а згідно висновку експерта в сумі 704 957 грн., таким чином вартість даного авто за шість місяців зросла більше ніж в два рази.

Крім того апелянтка та її представник звертають увагу суду, що в даній справі була проведена оцінка колісних транспортних засобів з метою визначення ринкової вартості, а не експертиза, яку проводили оцінювачі ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 , діючи на підставі сертифікатів Фонду державного майна України.

У зв`язку з цим звіти №233-ТЗ та №27/05-23а мають однакову юридичну силу і є рівноцінними, а тому висновок суду першої інстанції про те, що звіт ОСОБА_5 до уваги не береться є помилковим.

Також вказують, що транспортний засіб, марки Volkswagen, модель Jetta, 2016 року випуску, колір білий, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 був придбаний за власні кошти подружжя 08 листопада 2022 року та був зареєстрований за ОСОБА_2 08 листопада 2022 року та який в подальшому був проданий без згоди апелянтки, що є незаконним.

Відповідно до висновку №233-ТЗ про вартість КТЗ від 24 червня 2024 року ринкова вартість даного автомобіля складає 503 580 грн. та є спільною сумісною власністю, а тому ОСОБА_2 повинен сплатити на користь апелянтки компенсацію вартості частки даного транспортного засобу у розмірі 251 790 грн.

З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 та її представник адвокат Заболотний А. М. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги зустрічного позову.

ОСОБА_2 не погодившись з поданою апеляційною скаргою через свого представника адвоката Трубай І.С. подав відзив, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необгрунованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Так вважає доводи апелянтки про те, що автомобіль BMW X3 був придбаний виключно за її кошти та є її особистою власністю необгрунтованими, оскільки грошові кошти на придбання даного автомобіля вони отримали з продажу автомобіля Volkswagen, модель Jetta, 2016 року випуску та із заощаджених ними коштів.

Звертає увагу суду, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків вбачається, що ОСОБА_2 є офіційно працевлаштованим та за період 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2023 року всього отримав 727 674 грн. 32 коп.

Разом з тим, твердження апелянтки про те, що автомобіль марки BMW X3 був придбаний виключно на подаровані кошти батьків ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки на підтвердження факту дарування вказаних коштів нею не було надано належних та допустимих доказів, при цьому долучені платіжки та платіжні інструкції не містять ознак того, що вони подаровані, а з призначенням платежу «переказ власних коштів».

Вважають, що твердження апелянтки про те, що вартість автомобіля істотно завищена не відповідає дійсності, оскільки оцінка вартості транспортного засобу була здійснена з урахуванням вартості проведеного ремонту та заміни деталей, посилання на митні декларації є безпідставним.

Звертають увагу, що ОСОБА_1 не відчужувала третій особі пошкоджений, «побитий» транспортний засіб, а відчужила його відповідно до ринкової вартості за ринковими цінами, відповідно дорожче ніж 247 582 грн. 47 коп.

Автомобіль марки Volkswagen, модель Jetta, 2016 року випуску було відчужено ОСОБА_2 , не самостійно, а за згодою ОСОБА_1 у шлюбі, продавцем за договором є позивач, лише у зв`язку з тим, що транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_2 при купівлі 08 листопада 2022 року, тому твердження ОСОБА_1 щодо відсутності згоди на продаж авто не є достатніми та належними.

Разом з тим вважають звіт ОСОБА_7 №233-ТЗ таким, що не стосується предмету спору, оскільки автомобіль марки Volkswagen був придбаний та відчужений у період шлюбу сторін, Договір купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2023/4192231 від 08 грудня 2023 року в судовому порядку не визнавався недійсним.

Таким чином ОСОБА_2 та його представника адвокат Трубай І.С. просять залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважають рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.

Не погодившись з додатковим рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2025 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Трубай І.С. подав апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається, що рішення не відповідає нормам матеріального права, прийнято з порушенням норм процесуального права.

Так апелянт та його представник не погоджуються з висновком суду першої інстанції про відшкодовування стягнених витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Оскільки переліки послуг (робіт) відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №АО-24 від 14 травня 2024 року є конкретизованим, містить детальний опис виконаних робіт, та підтверджений конкретними обставинами, документами у справі і процесуальними діями у справі, які відображені, зокрема, протоколами судових засідань. У акті приймання-передачі виконаних робіт визначено вартість за кожну надану послугу (виконану роботу) з урахуванням витраченого адвокатом часу, як погоджено сторонами у договорі, тому в даній справі витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. є реальними та підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, вважають розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними зі складністю даної справи, обсягом і якістю наданих послуг та часом, витраченим адвокатом. Зазначають, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази позивача про понесені ним витрати на правничу допомогу, не проаналізував обсяг наданих послуг у зв`язку з чим необґрунтовано частково задовольнив заявлені витрати. Разом з тим в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції безпідставно зменшив встановлений договором про надання правничої допомоги фіксований розмір гонорару адвоката.

Тому з врахуванням вищезазначеного ОСОБА_2 та його представник адвокат Трубай І.С. просять скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити апеляційні вимоги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06 липня 2022 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2022 року було придбано автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

Право власності на зазначений вище автомобіль було зареєстровано 08.11.2022 року за ОСОБА_2 .

08 грудня 2023 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2023 року відчужив автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 громадянці ОСОБА_8 за 425 000 грн.

Згідно Звіту про оцінку майна від 24 червня 2024 року вартість автомобіля Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 станом на 24 червня 2024 року складає 503 580 грн.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2023 року було придбано автомобіль марки BMW X3 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Право власності на зазначений вище автомобіль було зареєстровано 28 грудня 2023 року за ОСОБА_1 .

З січня 2024 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки.

21 березня 2024 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2024 року без згоди ОСОБА_2 відчужила автомобіль марки BMW X3 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 громадянці ОСОБА_9 .

Згідно Звіту про оцінку майна від 27 травня 2024 року вартість автомобіля придбано автомобіль марки BMW X3 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на дату оцінки складає 704 597 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 жовтня 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, обов`язок доказування, що майно подружжя було придбано за особисті кошти одного із подружжя, покладається саме на того з подружжя, який заперечує факт придбання майна за спільні кошти.

При цьому згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було зареєстровано 06 липня 2022 року, а спірні автомобілі придбано зокрема, Volkswagen Jetta - 08.11.2022 року, BMW X3 28.03.2023 року, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі.

В ході розгляду справи відповідач, заперечуючи проти позову, вказувала, що кошти, сплачені за придбання автомобіля були надані їй її батьком в подарунок в сумі 247 600 грн., а тому автомобіль придбаний за її особисті кошти і є її особистою власністю.

Однак достеменних та переконливих доказів вказаних тверджень позивачем суду надано не було.

Крім того відповідно до ч. 1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст.718 Цивільного кодексу України).

За нормами ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак договір дарування грошових коштів в сумі 247 600 грн., що станом на 2023 рік перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в письмовій нотаріально посвідченій формі суду наданий не був, а тому суд за відсутності такого договору дарування не приймає до уваги твердження апелянта про набуття вищевказаних грошових коштів шляхом дарування від його батька.

Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль BMW X3 набутий сторонами за час шлюбу, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу відповідачем не спростована, а тому вказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям в спосіб визначений позивачем.

При цьому апелянтом не заперечується, що даний автомобіль був нею відчужений в березні 2024 року без згоди позивача після припинення сторонами шлюбних стосунків.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що спірний автомобіль BMW X3 набутий сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач розпорядилась ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль був придбаний за кошти відповідача, які їй подарував батько, слід відхилити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови за недоведеністю таких тверджень апелянта.

Також суд не приймає до уваги посилання апелянта на необгрунтованість визначення вартості спірного автомобіля BMW X3.

Вартість даного автомобіля на час розгляду справи визначена на підставі Звіту про оцінку майна від 27 травня 2024 року, виконаного відповідним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем, який має відповідний сертифікат.

В свою чергу апелянтом даний письмовий доказ жодним чином не спростовано, іншого висновку оцінювача, спеціаліста чи експерта в спростування вище наведеного доказу апелянтом суду надано не було, клопотань про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи суду також не заявлялось.

При цьому відповідач вказувала, що автомобіль BMW X3 був придбаний в пошкодженому стані, не ремонтувався і в такому ж стані був проданий, однак жодних доказів в підтвердження таких пояснень суду не надала.

Позивач дану обставину заперечував, пояснив, що автомобіль був відремонтований і використовувався подружжям за призначенням і такі пояснення позивача відповідач не спростувала.

В той же час заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставність не прийняття судом до уваги як належного та допустимого доказу Звіту про оцінку майна від 27 травня 2024 року щодо вартості автомобіля марки Volkswagen Jetta, так як на думку суду у даному висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, та, що оцінювач обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вимоги норм ст. 106 ЦПК стосується висновків експерта, складених в порядку ст.ст. 102-113 ЦПК України.

В даному випадку Звіт про оцінку майна від 27 травня 2024 року не є висновком експерта, складеним відповідно до вищенаведених норм ЦПК України, а є лише письмовим доказом та до даного доказу не застосовуються вимоги ст. 106 ЦПК.

При цьому в зустрічному позові слід відмовити саме за недоведеністю позовних вимог апелянтки.

Так судом встановлено, що автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року, був відчужений ОСОБА_2 08 грудня 2023 року, а автомобіль марки BMW X3 2016 року придбаний 28 грудня 2023 року, тобто через 20 днів після продажу попереднього автомобіля.

При цьому як вказано вище відповідачем не доведено, що автомобіль марки BMW X3 придбано за її особисті кошти, а навпаки встановлено, що даний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, з чого можна зробити висновок, що при купівлі даного автомобіля були використані і кошти, отримані від продажу автомобіля Volkswagen Jetta, 2016 року.

Також відповідачем не було доведено, що їй не було відомо про продаж автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року, а також те, що кошти від продажу даного автомобіля були використані не в інтересах сім`ї.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що спірний автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року був проданий спільній знайомій сторін у справі, кумі відповідачки, що не заперечувалося і відповідачем? з чого можна зробити висновок, що відповідачка не могла не знати про продаж даного автомобіля.

За таких обставин в задоволенні зустрічного позову слід відмовити саме за недоведеністю ОСОБА_1 тієї обставини, що кошти, отримані від продажу автомобіля Volkswagen Jetta, 2016 року, були використані не в інтересах сім`ї, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог за зустрічним позовом слід змінити щодо мотивів відмови в задоволенні зустрічного позову.

При цьому суд також відхиляє і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду про часткове стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2025 року представник позивача адвокат Трубай І.С. через систему «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

До заяви представник позивача долучила договір про надання правничої допомоги з позивачем ОСОБА_2 від 14 травня 2024 року не представництво його інтересів в суді, Додаток до договору, за змістом якого вартість 1 години роботи адвоката в суді першої інстанції складає 2 500 грн., та Акт про приймання-передачу виконаних робіт від 31 січня 2025 року , за яким адвокат надавала послуги 8 годин, а саме аналіз документів клієнта щодо предмету спору, надання клієнту консультацій, аналіз наявних в клієнта документів, що стосуються предмету спору, аналіз судової практики, підготовка та подання позовної заяви, підготовка та подання відповіді на відзив, підготовка та подання відзиву на зустрічну позовну заяву, участь у судових засіданнях суду першої інстанції, вартість наданих послуг в загальному складає 20 000 грн.

Суд розглянув заяву 06 лютого 2025 року та ухвалив додаткове рішення тобто через два дні після подачі заяву.

При цьому відповідач 10 лютого 2025 року в межах 10 денного строку подала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на необгрунтованість даної заяви та неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правомірно виходив з конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, результатами розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги вказані висновки не спростовують, а тому додаткове рішення є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Трубай Іриною Сергіївною, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Заболотним Антоном Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину даного рішення щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в редакції даної постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

І.В. П`єнта

О.І. Талалай