Справа № 214/1992/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13 травня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд припинити стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі судового наказу від 21.08.2024, посилаючись на фактичне відібрання дитини у відповідачки органами опіки і перебування їх спільної доньки у медичному закладі. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою з 19 серпня 2022 року, який рішенням суду від 05 лютого 2025 року між ними розірвано, вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої судовим наказом від 21 серпня 2024 року з нього стягуються аліменти. На сьогодні він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі з 23.04.2024, однак з того часу їх спільна дитина стала проживати з відповідачкою, яка не виконувала своїх батьківських обов`язків належним чином, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та наражаючи дитину на небезпеку. ОСОБА_2 встановлено 3 групу інвалідності, за медичною випискою від 10.08.2023 встановлено діагноз шизофренія, параноїдна форма, та з т26 грудня 2024 року вона знаходиться на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР». Зазначено, що коли у відповідачки стався приступ шизофренії, доньку забрали до медичного закладу, де вона перебуває і зараз, наразі у провадженні суду перебуває справа за його позовом про відібрання малолітньої дитини від матері та передачу дитини на самостійне утримання та виховання батька. вважає, що фактично дитина не проживає з відповідачкою з самого початку стягнення аліментів, мати не може виконувати своїх обов`язків, витрачає кошти за нецільовим призначенням, тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Дербін Д.О. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов до суду не подала.

Представник третьої особи Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горняк О.О. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника відділу ДВС. В обґрунтування письмових пояснень зазначила про перебування у відділі виконавчого провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання судового наказу № 214/6407/24 виданого 26.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державним виконавцем 02.10.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, того ж дня направлено до ВЧ НОМЕР_1 про звернення стягнення на доходи боржника починаючи з 01.10.2024 до погашення загальної суми заборгованості, яку треба нараховувати з 22.07.2024 до 30.09.2024 у розмірі 50% доходу щомісячно, після чого у розмірі частки заробітку (доходу). 04.04.2025 відповідно до розпорядження державного виконавця на користь стягувача ОСОБА_2 перераховано аліменти в сумі 37 987,74 грн.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, Іванова О.В. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що вимоги підлягають задоволенню, бо відповідачка дійсно з грудня 2024 року не проживає з дитиною, не займається вихованням, лікуванням, утриманням та розвитком дитини. Додатково зазначено, що до вирішення питання передачі малолітньої ОСОБА_3 на виховання батькові, дитина тимчасово влаштована до патронатної сім`ї на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_1 з 19 серпня 2022 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 15 - копія свідоцтва), який за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17 - копія свідоцтва).

Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року у справі № 214/6407/24 (провадження № 2-н/214/1310/24) стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.07.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27 - копія судового наказу).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.

За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача, про що наголосив Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22).

Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 760/4661/20 (провадження № 61-1316св23) виснував, що враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суди повинні оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для подальшого стягнення аліментів з особи, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (постанова Верховного суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 з 26 грудня 2024 року знаходиться на стаціонарному лікуванні КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня психіатричної допомоги» ДОР» (а.с. 22) та страждає на хронічний психічний розлад у вигляді параноїчної шизофренії (а.с. 21) та за відомостями, викладеними у заяві представника Виконкому Саксаганської районної у місті ради від 13.05.2025, дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 2024 року з матір`ю не проживає, влаштована тимчасово за рішенням виконкому до прийомної сім`ї.

Доказів на спростування викладеного відповідачкою не надано, а тому суд доходить до висновку про доведеність вимог позивача щодо підстав для припинення стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини на користь матері дитини ОСОБА_2 .

У частині визначення початку припинення стягнення аліментів з батька, суд вважає вимоги задовольнити частково, оскільки за письмовими доказами 16 грудня 2024 року малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку тимчасово влаштовано до медичного закладу, а тому саме з цього часу судом поданими стороною позивача письмовими доказами встановлено факт припинення проживання дитини з матір`ю та припинення перебування малолітньої ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_2 , що узгоджується з подібними за правовідносинами висновком Верховного Суду у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Тому оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів та дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За відсутності вимоги , судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтею 192 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 273, 278-279, 280-285, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів - частково.

Припинити з 16 грудня 2024 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року у справі № 214/6407/24.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення позивачем подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича, буд. 41.

Третя особа: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, , місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 32.

Повне рішення складено 23 травня 2025 р.

Суддя А.В. Ткаченко