Справа № 367/1794/19
Провадження №2/367/243/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Андрійченко В.В.,

заочного розглянувши у судовому засіданні в місті Ірпінь цивільну справу за позовом Державного податкового університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Державного податкового університетудо ОСОБА_1 про стягнення грошового боргу. В позовній заяві позивач зазначає, що між Національним університетом державної податкової служби України та ОСОБА_1 укладено договір № 124-с від 22.08.2014 року про надання освітніх послуг. Згідно витягу із наказу № 1284 від 18.08.2014 року ОСОБА_1 зараховано студентом денної форми за напрямком підготовки «Облік і аудит» навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. Відповідно до умов договору, позивач бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (надати освітню послугу) студента ОСОБА_1 . Відповідно до п. 3.1 договору відповідач повинен своєчасно вносити плату за надані освітні послуги в розмірах та у строки, що встановлені договором. Загальна вартість освітньої послуги становила 30558 грн 00 коп. Відповідно до п. 4.3. договору відповідач щосеместрово здійснює оплату за послуги до початку їх надання в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на реєстраційний рахунок позивача. Університет державної фіскальної служби України повністю виконав свої зобов`язання за договором. Наказом Національного університету ДПС України «Про відрахування» № 1024 від 26.06.2015 відрахувати з II семестру 2014/2015н.р. ОСОБА_1 , студентку денної форми навчання, групи ОБ-14.6к, яка навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, з числа студентів за невиконання навчального плану (копія наказу додається). Таким чином, освітня послуга була надана на суму 7 639 гривень 50 коп. Проте відповідачем вищезазначену суму не було сплачено. Також відповідно до п. 5.2. договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому розрахунок штрафу здійснюється з 31.01.2018 - 30.01.2019 року і складає 2 657 грн. 71 коп. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача за договором складає 10 297 грн. 21 коп. З метою досудового врегулювання зазначеного питання на адресу відповідача було направлено лист претензію про необхідність сплати боргу № 347/91-91-01-23 від 08.02.2019. Відповідачем оплату заборгованості не здійснено. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного податкового університету борг за надання освітніх послуг у розмірі 7639,50грн., пені у розмірі 2657,71 грн, що в сумі складає 10 297,21грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 через канцелярію суду подано заяву про застосування позовної давності. В заяві Смольска зазначає, що не отримувала жодних освітніх послуг від університету та фізично не могла отримати такі послуги, оскільки професійно займається спортом та в заявлений період (2014 - 2015 роки) перебувала на змаганнях, в тому числі за кордоном. Вказані обставини свідчать про те, що вона не приступила до занять в університеті, що взагалі виключає обов`язок щодо сплати за відповідні освітні послуги. Враховуючи вимоги статті 257 Цивільного кодексу України, у випадку наявності у позивача претензій до неї, позивач повинен був звернутись до суду у строк до 26.06.2018 р., тобто, протягом 3 (трьох) років з дня, коли позивач заявляє про начебто порушення нею цивільного права та інтересу позивача. В свою чергу, позивач звернувся до суду першої інстанції лише у лютому 2019 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг Національним університетом державної податкової служби України № 124-с від 22.08.2014 року, укладеного між Національним університетом державної податкової служби України та ОСОБА_1 (замовник) університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_1 на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, спеціальність «облік і аудит».

Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані освітні послуги в розмірах та у строки, що встановлені договором.

Вдповідно п. 4.2. договору загальна вартість освітньої послуги становила 30558 грн 00 коп.

Відповідно до п. 4.3. договору замовник вносить плату безготівково, кожного семестру у сумі 7639,50грн.

Згідно витягу з наказу № 1284 від 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 зараховано студентом за спеціальністю «Облік і аудит» за рахунок коштів фізичних осіб.

Згідно наказу № 1024 від 26.06.2015 року ОСОБА_1 відраховано з числа студентів за невиконання навчального плану з з ІІ семестру 2014/2015 навчального року.

Згідно розрахунку заборгованості по оплаті за навчання ОСОБА_1 сума заборгованості складає 7639,50 грн.

Згідно розрахунку пені по оплаті за навчання ОСОБА_1 , за період з 31.01.2018 року по 30.01.2019 року пеня складає 2 657,71грн.

З метою досудового врегулювання зазначеного питання на адресу відповідача було направлено лист претензію про необхідність сплати боргу, проте відповідачем заборгованість не погашено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У Статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем ОСОБА_1 не було виконано зобов`язання за договором № 124-с від 22.08.2014 року, заборгованість по оплаті за надання освітніх послуг не погашено.

Однак, відповідачка заперечує проти стягнення з неї грошовогу боргу та звернулась до суду із заявою про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто перебіг позовної давності почався від дня, коли відповідачка порушила умови договору та не здійснила оплату за навчання. Як вбачається із поданого позивачем наказу про відрахування студентів № 1024 від26.06.2015 року з II семестру 2014/20І5 н.р. відраховано ОСОБА_1 , студентку групи ОБ-14.6к, яка навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, з навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту, денної форми навчання з числа студентів за невиконання вимог навчального плану, а позов до суду Університетом подано 05.03.2019 року, тобто після спливу термінів позовної давності передбачених чинним законодавством, що вказує на те, що позивач не вчиняв жодних дій по поверненню грошового боргу за несплачені надані послуги по навчанню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, зазначила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

Проте, представник позивача не просив поновити строк позовної давності та не заперечував проти його застосування.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, оскільки представником позивача не надано будь-яких достатніх та допустимих доказів, у суду відсутні підстави вважати, що строк виконання договору було продовжено. Отже, належних та допустимих доказів щодо продовження сторонами строків виконання зобов`язань представник позивача суду не надав, у зв`язку з чим причини пропуску позивачем строку позовної давності, на думку суду є не поважними, а тому, беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробила заяву відповідачка, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 253, 261, 267, 526, 530, 625 ЦК України ст. 4,10, 76, 133, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 273, 281-282, 283-289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Державного податкового університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Ірпінським міським судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Позивач має право оскаржити рішення до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза