ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/530/24

Провадження № 22-ц/820/928/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю сторін та їх представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2025 року, суддя Бурлак Г.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зменшення розміру заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості за аліментами та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей та звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01.07.2016 року, з нього на користь відповідача на утримання їх трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2010 року народження, ОСОБА_4 , 2012 року народження та ОСОБА_5 , 2013 року народження, стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), починаючи з 02.06.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. 13.07.2016 року видано виконавчий лист на підставі вказаного рішення суду, відкрито виконавче провадження №55874652.

Згідно з даними довідки розрахунку по виконавчому провадженню від 08.05.2024 року, станом на травень 2024 у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 243674,10 грн.

Заборгованість по сплаті аліментів є завищеною, оскільки державним виконавцем при визначенні її розміру не враховано здійснені ним виплати аліментів за період з липня 2016 року по лютий 2018 року, які він здійснював на картковий рахунок ОСОБА_1 , а відповідні квитанції надав державному виконавцю. За період виконавчого провадження відбулася зміна державного виконавця і квитанції, які він надавав на підтвердження сплати ним аліментів за період з липня 2016 року по лютий 2018 року в матеріалах виконавчого провадження відсутні з невідомих причин.

Він звертався до відповідача з проханням підтвердити факт сплати ним аліментів за період з липня 2016 року по лютий 2018 року та надати виписки з її карткового рахунку, однак вона відмовилася.

Крім того, зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем він створив нову сім`ю з ОСОБА_6 (після одруження ОСОБА_7 ), від якого у них народилося двоє синів ОСОБА_8 , 2016 року народження та ОСОБА_9 , 2021 року народження.

Діти проживають разом з ним та знаходяться на його повному утриманні. Сини мають проблеми зі здоров`ям, часто хворіють і потребують постійного лікування.

Сина ОСОБА_9 визнано дитиною-інвалідом, він є законним представником дитини та постійно перебуває з ним під час стаціонарного лікування, тому не може влаштуватися на роботу.

Єдиним отримуваним ним доходом є державна соціальна допомога на дитину інваліда.

Враховуючи, що з моменту призначення аліментів за рішенням суду у нього погіршився матеріальний стан та змінився сімейний стан, тому, на думку позивача, є правові підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 .

Також зазначив, що у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів, оскільки він сплачував аліменти щомісяця, але в розмірі меншому, ніж визначений державним виконавцем, оскільки аліменти були розраховані від середньої зарплати по регіону, а не від його реального доходу.

З народженням синів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які постійно хворіли, він займався їх лікуванням та доглядом і не мав можливості влаштуватися на роботу, у сім`ї позивача працює його теперішня дружина, ОСОБА_11 .

На підставі викладеного, просив суд зменшити розмір заборгованості за аліментами за період з 01.07.2016 року по 01.05.2024 року, зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі виконавчого листа виданого Теофіпольським райсудом по справі №685/622/16 та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2010 року народження, доньки ОСОБА_4 , 2012 року народження, доньки ОСОБА_5 , 2013 року народження щомісячно в розмірі 3/10 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня набрання рішенням законної сили, звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у повному обсязі, яка виникла на підставі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області у справі №685/622/16 за період з 01.07.2016 року по 01.05.2024 року.

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову вказала, що після розірвання шлюбу з відповідачем діти сторін залишилися проживати з нею та знаходяться на її утриманні.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01.07.2016 року з ОСОБА_2 на її користь стягнено аліменти на утримання дітей.

Батько дітей участі у їх вихованні та утриманні не приймає, їх життям не цікавиться, не відвідує, не спілкується, тобто не виконує батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 243674,10 грн.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 10.02.2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01.07.2016 року, з 1/2 частини на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Зменшено розмір заборгованості за аліментами, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01.07.2016 року, до 129738,21 грн. Вирішено питання судових витрат.

У мотивувальній частині свого рішення суд зауважив, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , змінився сімейний стан платника аліментів, який має 5 неповнолітніх дітей.

Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів не підлягає зменшенню. Батька дітей також не може бути звільнено від сплати заборгованості по аліментах, оскільки це мінімальна законодавчо визначена гарантована сума аліментів на 3 дітей за період з липня 2018 року по травень 2024 року.

Оскільки позивач за первісним позовом здійснював платежі, які державним виконавцем враховано не було, відтак сума боргу зі сплати аліментів підлягає частковому зменшенню.

Стосовно позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд виходив з того, що хоча останній і неналежно виконує батьківські обов`язки, однак між ним та його дітьми від першого шлюбу не втрачено родинних відносин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог скарги зазначила, що сама по собі зміна сімейного становища

без надання доказів погіршення матеріального становища платника аліментів не є підставою для зменшення розміру стягуваних на дітей аліментів, оскільки діти від попереднього шлюбу не повинні бути обмежені у своїх правах внаслідок народження у платника аліментів інших дітей від нового шлюбу.

Суд незаконно вийшов за межі позовних вимог та зменшив розмір аліментів з 1/2 частки до 1/4 частки доходів позивача, не врахувавши при цьому, що позивач просив зменшити розмір аліментів з 1/2 до 3/10 частки від його доходів.

При вирішенні справи в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд неповно з`ясував обставини справи та невірно надав оцінку поясненням дітей, вчителів школи, в якій навчаються діти сторін.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач за первісним позовом та його представник в суді заперечили проти задоволення апеляційної скарги, повністю підтримали оскаржуване судове рішення.

Інші учасники справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явилися.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01.07.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02.06.2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5-6).

Згідно з даними довідки розрахунку, складеної 08.05.2024 року у виконавчому провадженню зі стягнення аліментів, станом на травень 2024 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 243674,10 грн. (а.с. 26-27).

Відповідно до довідки Теофіпольської селищної ради про склад сім`ї від 18.09.2024 року неповнолітні ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 проживають з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У висновку сектору «Служби у справах дітей» Теофіпольської селищної ради від 17.10.2024 року зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 .

23.08.2017 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (після одруження ОСОБА_7 ), від якого у них народилося двоє синів: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про шлюб та народження (а.с. 8-10).

ОСОБА_18 має захворювання нирок, визнаний дитиною-інвалідом, позивач є його законним представником та отримує державну соціальну допомогу (а.с. 16-24).

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що він є учнем 8 класу Шибенського ліцею. У його батька є діти від іншого шлюбу і він не хоче сплачувати аліменти на його утримання. Батько має заборгованість по аліментах. До подання позовної заяви в суд він не часто спілкувався з батьком по телефону смс і вайбером (переписками). Після 2016 року зустрічався з батьком одного разу лише у 2023 році в м. Хмельницькому. Їх зустріч тривала приблизно 30 хв., від батька він отримав 500 грн. На день народження батько не приїжджав, але передавав подарунки, як і на свято Миколая. Він хоче щоб батька позбавили батьківських прав, оскільки той виховує дітей від другого шлюбу, а його вихованням та вихованням його сестер не займається.

В суді неповнолітня ОСОБА_5 пояснила, що навчається у 6 класі Шибенського ліцею. Батько з нею майже не спілкується, до них не приїжджає, вона його не пам`ятає, бо коли він від них пішов їй було два роки. Батько дзвонить на день народження або свято ОСОБА_19 і на Новий рік. Завжди питав що вона хоче, який подарунок. З 2016 року вона його вперше побачила, і єдиний раз, у серпні 2023 року в м. Хмельницькому. Батько лише писав на вайбер, телефонував на день народження. Погодилася на позбавлення батька батьківських прав.

Неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в суді пояснила, що вона навчається у 7 класі Шибенського ліцею. Батька потрібно позбавити батьківських прав, бо він з ними не спілкується. Раніше він до них писав, а телефонував лише на свята та на дні народження. Останніх пів року вона з батьком не спілкується. До того часу вони спілкувалися, але дуже рідко. Вона вперше побачила батька в серпні 2023 року. Він ніколи її не запрошував провести разом час, не приїжджав на день народження, але подарунки передавав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що вона працює у ОСОБА_21 ліцеї вчителем початкових класів, педагогом-організатором, є класним керівником ОСОБА_13 , знає її з 1 класу. Батько ОСОБА_4 не телефонував до неї, на батьківські збори до ліцею не приходив. Про свого батька дівчинка ніколи не згадувала. У перший клас її привела мама.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона працює у ОСОБА_21 ліцеї вчителем української мови та літератури, є класним керівником ОСОБА_14 з 5 класу. ОСОБА_23 згадувала батька без агресії. У них у групі є вайбер, учасником є мама, батько не цікавився навчанням ОСОБА_23 .

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів (постанова Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №565/1059/21).

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років (стаття 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд, з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріальне та сімейне становище платника аліментів змінилося у зв`язку із народженням у другому шлюбі двох дітей, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Платон є дитиною-інвалідом та потребує тривалого лікування, що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Народження дітей в іншому шлюбі відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (постанова Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №727/1599/22).

Висновки суду про те, що народження дітей від іншого шлюбу спричинило зміну матеріального стану платника аліментів є обґрунтованими, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення про зміну розміру аліментів на утримання дітей від першого шлюбу - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , і встановлення їх у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що позивач просив зменшити аліменти до 3/10 частки від його доходів, що є більшим ніж стягнув суд, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи апелянта в цій частині щодо виходу суду за межі позовних вимог обґрунтованими, а рішення суду у відповідній частині таким, що підлягає зміні.

Стосовно рішення суду про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, врахувавши те, що ОСОБА_2 періодично вживалися дії, які вказують на виконання ним своїх батьківських обов`язків, а також враховуючи те, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Позбавлення батька батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено (постанова Верховного Суду від 19.02.2025 року у справі №367/10126/19).

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на позицію дітей щодо їх бажання позбавити ОСОБА_2 батьківських прав саме по собі не виправдовує застосування такого крайнього, виключного заходу впливу.

Незважаючи на те, що позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, колегія суддів, з урахуванням обставин справи вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 має зважати на те, що залишення ним поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23.11.2022 року у справі №149/2510/21, від 09.06.2023 року у справі №591/6037/21, від 06.03.2024 року у справі №317/2256/22).

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

З урахуванням результату розгляду апеляційної скарги позов щодо зменшення аліментів розміру аліментів ОСОБА_2 задоволено в межах позовних вимог, вимоги зустрічного позову залишено без задоволення, тому понесені апелянтом витрати зі сплати в суді апеляційної інстанції судового збору в розмірі 7267,20 грн. відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 10 лютого 2025 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року у справі №685/622/16-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти в розмірі 3/10 усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим судовим рішенням і до досягнення дітьми повноліття.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дітей контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно дітей.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова