ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року

м. Харків

справа № 638/18682/23

провадження № 22з/818/118/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в особі представника Августової Марини Владиславівни про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв м, житловою площею 50 кв м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13 420,00 грн та витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 23 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв м, житловою площею 50 кв м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13 420,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 800,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 800,00 грн та у стягненні цих витрат відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

14 квітня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала заяву про ухвалення додаткового рішення та просила стягнути з ОСОБА_2 8000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

15 квітня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника подав до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначив, що з детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги вбачається, що вартість кожної послуги заявлено окремо, однак аналіз наданого опису свідчить про штучне дроблення однорідних за змістом дій адвоката з метою необґрунтованого збільшення загальної суми. З рахунку № 0306/21 від 25.11.2024 року та платіжної інструкції № 0.0..1 від 25.11.2024 не вбачається жодної конкретизації, які саме послуги адвоката були замовлені чи надані. Таким чином подані платіжні документи не дають змоги ідентифікувати ці витрати як такі, що безпосередньо стосуються розгляду справи. Заявлені витрати є завищеними, неспівмірними, необґрунтованими, а подані на їх підтвердження документи є неналежними та недопустимими доказами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 серпня 2023 року між адвокаткою Августовою М.В. та ОСОБА_1 укладено договір № 0306/21 про надання правової допомоги.

Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що за здійснену правову допомогу та послуги, що надаються виконавцем, клієнт сплачує виконавцю гонорар (винагороду), розмір якого узгоджується сторонами шляхом направлення рахунків до сплати.

10 квітня 2025 року ОСОБА_1 та адвокатка Августова М.В. склали акт виконаних робіт № 1 за договором про надання правової допомоги № 0306/21 від 03 серпня 2023 року, за яким адвокатом були надані клієнту такі правові послуги: консультація клієнта після надходження апеляційної скарги (роз`яснення клієнту особливості даної стаді, обговорення строків виконання робіт та загальних строків розгляду справи, обговорення ризиків, проблемних питань та здійснення пошуків шляхів їх вирішення), вартість 800,00 грн; складання та подання до суду заперечень на відкриття апеляційного провадження, вартість 1000,00 грн; складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, вартість 2000,00 грн; аналіз судової практики, формування позиції в суді, ознайомлення з матеріалами справи в підсистемі «ЕС», звітування клієнту, вартість 1200,00 грн; оплата участі адвоката в судових засіданнях, вартість 3000,00 грн, всього на загальну суму 8000,00 грн.

Аналогічна інформація викладена в детальному описі наданих послуг професійної правничої допомоги від 10 квітня 2025 року.

Відповідно до рахунку № 0306/21 від 25 листопада 2024 року сплата за юридичні послуги в сумі 8000,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 0.0..1 від 25 листопада 2024 року ОСОБА_1 сплатила адвокатці Августовій М.В. 8000,00 грн, призначення платежу сплата послуг адвоката.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 604/484/23 (провадження № 61-17933св23), додаткові постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 752/24975/20 (провадження № 61-9599св23).

Як вбачається з матеріалів справи в суді апеляційної інстанції інтереси ОСОБА_1 представляла адвокатка Августова М.В., яка діяла на підставі договору № 0306/21 про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1261570 від 28 листопада 2024 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2029 від 27 березня 2018 року.

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 адвокаткою Августовою М.В. подано до суду письмові зауваження з приводу неповноти або неправильності протоколу вчинення окремої процесуальної дії, відзив на апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді апеляційної інстанції проведено одне судове засідання, в якому адвокатка Августова М.В. приймала участь, а саме 09 квітня 2025 року 1 год 05 хв., що підтверджується протоколом судового засідання.

При цьому слід звернути увагу на позицію Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22, згідно якої при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Як вбачається з матеріалів справи позиція позивачки з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, нові докази не подавались, нові обставини справи не встановлювались, інших процесуальних документів до суду апеляційної інстанції не подавалось. Тобто, обсяг наданої ОСОБА_1 адвокаткою Августовою М.В. правничої допомоги в суді апеляційної інстанції фактично обмежується складанням зауважень з приводу неповноти або неправильності протоколу вчинення окремої процесуальної дії, яке фактично є запереченнями на відкриття апеляційного провадження та судом обґрунтованим не визнано; відзиву на апеляційну скаргу та представлення його інтересів в судовому засіданні тривалістю 1 год. 05 хв.

Також колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про неналежне посвідчення копій документів наданих до апеляційного суду та зазначає, що документи, які були подані за допомогою системи «Електронний суд» та скріплені електронним підписом, вважаються такими, що оформлені належним чином, що відповідає висновку Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 483/346/24 (провадження № 61-13383св24).

Посилання ОСОБА_2 на пункт 2.4 договору № 0306/21 про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки безспірними докази встановлено, що адвокаткою Августовою М.В. були надані ОСОБА_1 послуги правничої допомоги в межах даної справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, заперечення ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення, а також того, що вимоги апеляційної скарги було задоволено частково, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 270, 368, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника Августової Марини Владиславівни про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина