Справа № 454/3240/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-з/811/103/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
20 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Галини Михайлівни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в складі судді Веремчука О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки,-
У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Захищено право власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 та зобов"язано ОСОБА_2 влаштувати системи водовідведення дощових вод від його будинку з дотриманням будівельних і санітарних норм та правил.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 42906 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн..

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 15787 гривень.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 , просив скасувати повністю рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди змінено, зменшено суму стягнення з 25000,00 грн до 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а суму понесених судових витрати на правову допомогу з 15787 гривень до 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 181 (сто вісімдесят одна) гривень 60 копійок сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

16.04.2025 на адресу Львівського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що при винесенні постанови від 08.04.2025 Львівський апеляційний суд не вирішив питання про стягнення з відповідача судових витрат, які позивач поніс в суді апеляційної інстанції. Зокрема, позивач зобов`язаний сплатити адвокату, як надавачу послуг у рамках відповідного договору 11900,00 грн. Звертає увагу, що на момент підготовки позову у серпні 2021 року та складання попереднього розрахунку витрат на правову допомогу, виходячи з середньої вартості послуг на правову допомогу у вказаний період, вартість послуг адвоката було визначено орієнтовно в розмірі 2000,00 грн. Покликається на судову практику, зокрема у контексті допустимого зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості. Просить задовольнити заяву.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 20 травня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду заяви по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів дійшла таких висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3, 4 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі проводився з повідомленням учасників справи, відтак розгляд заяви представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення проводиться також у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження № 22-з/811/7103/25 є визначення розміру судових витрат, які були понесені ОСОБА_1 при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року, тобто виключно в апеляційній інстанції, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.

Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 08.04.2025 виніс постанову, якою задовольнив лише частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 та змінив рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року в частині вирішення первісного позову про стягнення моральної шкоди, зменшивши суму стягнення з 25000,00 грн до 10000 гривень 00 копійок, а суму понесених судових витрати на правову допомогу з 15787 гривень до 5000 гривень 00 копійок, у решті рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року залишив без змін, заява представника позивача ОСОБА_3 на перший погляд є підставною.

Разом з цим, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Як зазначалося вище постанову Львівський апеляційний суд ухвалив у даній справі 08 квітня 2025 року, а із заявою про ухвалення додаткового рішення з наданням доказів на підтвердження своїх вимог, представник Матвійчук Г.М. звернулася 14 квітня 2025 року (т. 2 а.с. 51).

Разом з цим, до закінчення судових дебатів представник апелянта не зробила відповідної заяви, яка б надавала їй можливість подати докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Іншими словами, подавши заяву про ухвалення додаткового рішення, представник не дотрималася порядку, визначеного процесуальним законом.

Зокрема, як вбачається із змісту позовної заяви, представник ОСОБА_3 дійсно, відповідно до вимог ч. 9 ст. 175 ЦПК України надала суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач та очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи.

Крім понесених витрат, представник виокремила очікувані витрати, до яких віднесла, зокрема, витрати за апеляційну скаргу або відзив на неї.

Такі доводи (обгрунтування) позову, на переконання колегії суддів, не можуть бути тотожними та замінити саму заяву, яку необхідно зробити учаснику справи до закінчення судових дебатів для наявності права чи можливості подати докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Більше того, ні апеляційної скарги, ні відзиву на таку, представник ОСОБА_3 не готувала, а у поданому клопотанні про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, як і у самому засіданні апеляційного суду 08.04.2025, також відповідної заяви (усної чи письмової) не зробила, що підтверджується звукозаписом такого.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (ч. 1 ст. 126 ЦПК України).

Таким чином, не надаючи правової оцінки доказів наданих представником на підтвердження доводів про понесені судові витрати, колегія суддів приходить переконання, що відсутність заяви, яка б надавала можливість стороні позивача подати докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тобто неподання такої впродовж розгляду справи по суті до закінчення судових дебатів, унеможливлює задоволення заяви про стягнення таких з відповідача, що не виключає обов`язку ухвалити у справі додаткову постанову.

Керуючись ст.ст. 270, 382, 383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчук Галини Михайлівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, стягнення матеріальної та моральної шкоди, судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 20 травня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк