Єдиний унікальний номер судової справи 470/700/24
Номер провадження 22-ц/812/610/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 травня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: відповідача ОСОБА_1

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалене Березнегуватським районним судом Миколаївської області 21 листопада 2024 року, під головуванням судді Орлової С.Ф., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01 січня 2019 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 червня 2018 року №429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Враховуючи положення ст.ст.633,634,641,642 ЦК України укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником та побутовим споживачем відбувається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та Постачальника та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За адресою: будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та укладено з ним договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.

З 28 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року за вказаним особовим рахунком виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в загальному розмірі 805 грн. 20 коп.

Відповідно до пунктів 4.12,4.19 Правил роздрібного ринку електричної енергії, розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який становить один календарний місяць відповідно до умов договору. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

30 січня 2024 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було видано судовий наказ за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за використану електричну енергію на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», яка утворилась за вказаним особовим рахунком в сумі 3 846 грн. 24 коп. та 302 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 травня 2024 року вищевказаний судовий наказ було скасовано за заявою відповідача, який посилався на те, що придбав житловий будинок для надання в користування іншим особам, а заяву приєднання уклав лише 28 вересня 2023 року.

25 липня 2024 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» було здійснено розрахунок заборгованості за період з 28 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року, відповідно до якого за вищевказаним особовим рахунком відповідача виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 805 грн. 20 коп. (3 846.24 3 041.04 = 805.20).

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу послугу з постачання електричної енергії, а відповідач, всупереч Закону України «Про ринок електричної енергії», Правилам роздрібного ринку електричної енергії, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №312 від 14 березня 2018 року, а також умовам укладеного між сторонами договору не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати послуг за спожиту електричну енергію, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 в розмірі 805 грн. 20 коп., а також 3 028 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подав до районного суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що акт приєднання було підписано 28 вересня 2023 року, а фактичне підключення було здійснено пізніше. При цьому, в грудні 2023 року відбулось відключення електропостачання без його участі і показники ані ним, ані тими, хто там проживав, не були зафіксовані.

Також зазначав, що будинок АДРЕСА_1 ані йому, ані членам його сім`ї на праві власності не належить.

Пояснював, що акт-приєднання він підписав як староста для проживання в ньому інших осіб. При цьому, чи проживали у вказаному будинку інші особи йому невідомо та ніхто не повідомляв про показники лічильника.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року позов ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 28 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 в розмірі 805 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що за період з 28 вересня 2023 року по 08 січня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 було спожито електричної енергії у розмірі 305 кВт на суму 805 грн. 20 коп., однак відповідач не виконує обов`язків споживача електричної енергії, вказану заборгованість не сплачує, а тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачу не належить будинок АДРЕСА_1 , а заяву-приєднання підписав під примусом позивача для відновлення електропостачання до вказаного будинку, з метою надання можливості тимчасового проживання у вказаному будинку інших осіб.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що при укладенні договору з електропостачання ним не були надані необхідні документи, надання яких вимагає закон, а тому вказаний договір не міг бути укладений.

Також в апеляційній скарзі посилався на те, що має пільги як учасник бойових дій.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статі 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.714 ЦК України, ст.ст.24-27 Закону України «Про електроенергетику». Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії з 11 червня 2018 року регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року за №312 (далі - ПРРЕЕ).

Згідно з п.1.1.2 ПРРЕЕ побутовий споживач індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); об`єкт побутового споживача квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у п.14.1.129 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, а також земельна ділянка, призначена для індивідуального житлового будівництва зазначених об`єктів житлової нерухомості.

За приписами положень ст.29 ЦК України та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа може мати декілька місць проживання, проте проведенням реєстрації місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Положеннями ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів ст.ст.11,526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

Згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №164/1965/16-ц (провадження №61-335б6св18) відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплатити надані йому послуги за електроенергію.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Пункт 1.1.2 ПРРЕЕ також визначає: споживання електричної енергії - користування споживачем відповідно до укладених договорів електричною енергією за допомогою струмоприймача (струмоприймачів) для задоволення його потреб, у тому числі для здійснення діяльності з надання послуг із зарядки електромобілів на електрозарядних станціях; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Договірні відносини існують на засадах публічного договору і конклюдентних дій (споживання та оплата спожитої електричної енергії), які вважаються такими, що були направлені на укладення даного договору.

Договір про користування електричною енергією в порядку ч.1 ст.633 ЦК України є публічним договором, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» із заявою, в якій просив укласти з ним договір про постачання електричної енергії до будинку АДРЕСА_1 . До вказаної заяви пред`явив оригінали та надав копії паспорту громадянина України та довідку з реєстраційним номером облікової картки платника податків (а.с.6-7).

Факт звернення та підписання вказаної заяви відповідач підтвердив під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до загальної картки особового рахунку споживача вбачається, що за адресою: будинок АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.3).

28 вересня 2023 року в присутності ОСОБА_1 представником позивача було складено акт №0027343 технічної перевірки вузла обліку електричної енергії засобів комерційного обліку в мережах до 1000 кВт. Показники лічильника електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 28 вересня 2023 року, складали 034325. Зі вказаним актом відповідач ОСОБА_1 погодився та отримав його копію, що підтверджується його підписом (а.с.78).

08 січня 2024 року в присутності ОСОБА_1 представниками позивача було складено акт №0028915 технічної перевірки вузла обліку електричної енергії засобів комерційного обліку в мережах до 1000 кВт. Показники лічильника електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на вказану дату становили 034630 кВт. Об`єкт відключено, електричне обладнання демонтовано. Зі вказаним актом відповідач ОСОБА_1 погодився та отримав його копію, що підтверджується його підписом (а.с.79).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що за період з 28 вересня 2023 року по 08 січня 2024 року за особовим рахунком відкритим на ім`я відповідача № НОМЕР_1 було спожито 305 кВт 25), що відповідно до тарифу 2.64 грн. становить 805 грн. 20 коп.

Доказів оплати за спожиту електричну енергію у період з 28 вересня 2023 року по 01 липня 2024 року відповідач не надав.

При цьому, відповідно до діючих п.1.1.2 Правил відповідач є споживачем, оскільки він фактично споживає електричну енергію, відповідно до укладеного з електропостачальною організацією договору.

Також, позивачем надано до суду докази відкритого особового рахунку зі споживачем, тобто факту існування договірних відносин, а також докази існуючої заборгованості, що підтверджується розрахунком боргу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що послугою він не користувався, оскільки у вищевказаному будинку не проживав, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується наявними у справі матеріалами.

При цьому, будь-яких даних, що за спірний період у буднику №28, що розташований по АДРЕСА_1 , проживали інші особи та відповідно користувались вказаною послугою, матеріали справи не містять.

Твердження ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що позивач не мав правових підстав укладати з ним договір є безпідставними, оскільки електропостачальна компанія може не мати правових підстав для укладання договору про надання послуг, якщо споживач не відповідає критеріям, встановленим законодавством, або якщо компанія не має ліцензії на надання послуг електропостачання. Інші причини можуть включати відсутність технічних можливостей для подачі електроенергії до конкретного об`єкта, або якщо об`єкт є нежитловим та немає дозволів на його використання.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що не було враховано статус учасника бойових дій відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зі змісту заяви від 28 вересня 2023 року вбачається, що відповідачем не подавались документи, що підтверджують право замовника на отримання пільг в розрахунках за спожиту електроенергію.

Щодо доводів відповідача про не повідомлення його районним судом належним чином про судові засіданні, то слід заначити наступне.

З матеріалів справи убачається, що судова кореспонденція, адресована відповідачу на адресу його місця реєстрації, поверталась на адресу районного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що за загальним правилом відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням учасника справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 23 травня 2025 року