Справа № 676/3363/25
Номер провадження 2-з/676/25/25
УХВАЛА

23 травня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді Бондара О.О.

за участю секретаря судового засідання Коротун В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою представника Кам`янець-Подільської міської ради Лізвінської О.І. про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

Представник Кам`янець-Подільської міської ради Лізвінська О.І. звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначає, що в провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом Кам`янець-Подільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договору. Протиправне використання відповідачем земельної ділянки та вчинення перешкод міській раді у користуванні та розпорядженні нею здійснюється без волі власника земельної ділянки (територіальної громади в особі Кам`янець-Подільської міської ради). На теперішній час ОСОБА_1 як власник об`єкта незавершеного будівництва може розпоряджатись ним на власний розсуд, у зв`язку з чим існує очевидна небезпека відчуження спірного об`єкта на користь третіх осіб до прийняття рішення по даній справі. Вказані дії відповідача призведуть до неможливості виконання рішення суду в частині усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, оскільки на момент прийняття рішення відповідач вже не буде власником протиправно розміщеного об`єкта незавершеного будівництва, у зв`язку з відчуженням, та не буде використовувати земельну ділянку позивача. Вказані дії призведуть до необхідності звертатись позивачу з новим позовом до нових власників майна.

У зв`язку із чим просить:

1. Накласти арешт на об`єкт незавершеного будівництва розташованого за адресою: ріг вул.Руслана Коношенка (Пархоменка) та просп. Грушевського (східна сторона) в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0009 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104).

2. Заборонити державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: ріг вул. Руслана Коношенка (Пархоменка) та просп. Грушевського (східна сторона) в м.Кам`янці-Подільському на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0009 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104).

3. Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі об`єкта незавершеного будівництва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0009 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104).

4. Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснювати будівельні роботи на об`єкті незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0009 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104) та вживати будь-яких заходів щодо прийняття його в експлуатацію, у т.ч. подавати відповідні документи до органів державного архітектурно-будівельного контролю.

5. Заборонити відділу державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янець-Подільської міської ради та іншим органам державного архітектурно-будівельного контролю і нагляду приймати в експлуатацію закінчений будівництвом з відсотком готовності 19 % за адресою: ріг вул. Руслана Коношенка (Пархоменка) та просп. Грушевського (східна сторона) в АДРЕСА_1 , шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в п. 1. роз`яснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі : накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи не уможливити виконання рішення суду, заяву слід задовольнити частково.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Крім того суд враховує, що арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див. зокрема, постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21, Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22 (провадження № 61-18041св23)).

Арешт віднесений до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості (пункт 4 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

За таких обставин, враховуючи предмет спору у цій справі, не є необхідним і співмірним додатково забороняти державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії зі спірним об`єктом незавершеного будівництва, ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини, здійснювати будь-які дії щодо відчуження та передачі об`єкта незавершеного будівництва та вчинення інших дій передбачених п.п. 4,5 прохальної частини заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 153, 258 260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву представника Кам`янець-Подільської міської ради Лізвінської О.І. про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт незавершеного будівництва розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :20:002:0009 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 104) що належить на праві власності ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В задоволенні заяви в частині застосування інших засобів забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня проголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Бондар О.О.