Справа № 643/3092/25
Провадження № 2/643/2639/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

представника відповідача: Тамарликар Л.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Харківобленерго»

про стягнення 30 068, 48 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), відповідно до змісту якого просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 20 068, 48 грн. відшкодування матеріальних збитків;

- стягнути з ОСОБА_2 10 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 16 січня 2024 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача, та автомобіля «ІКСО Samand», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок того, що відповідач не надав перевагу у русі транспортному засобу під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив позивача різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з електроопорою. Внаслідок цього автомобіль «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав пошкодження, а також було пошкоджено електроопору. Власник пошкодженого майна АТ «Харківобленерго» виставило позивачу рахунок на сплату завданих пошкодженням електроопори збитків на суму 20 068, 48 грн., який позивачем був повністю оплачений 15.02.2024 року. Оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини відповідача, позивач просить суд стягнути з останнього сплачені ним на користь АТ «Харківобленерго» збитки. Крім того, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, яку останній оцінює у 10 000, 00 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою від 04.03.2025 року Московський районний суд м. Харкова прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/3092/25, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, на підставі ст. 53 ЦПК України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Харківобленерго», судове засідання призначив на 03.04.2025 року.

13.03.2025 року представником третьої особи подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких представник третьої особи зазначає, що 16.01.2024 приблизно о 12 год. 15 хв. на диспетчерський пункт Зміївського РЕМ АТ «Харківобленерго» телефоном поліція повідомила про те, що в с. Соколове, Чугуївського району, Харківської області, вул. Отакара Яроша, транспортним засобом здійснено наїзд на опору електропередач АТ «Харківобленерго», внаслідок чого опору зламано. На місце події був направлений від Зміївського РЕМ АТ «Харківобленерго» електромонтер ОВБ. При прибутті було встановлено, що пошкоджено опору електропередач № 92 ПЛ 0,4 кВ від ТП-251 03 фідер, яка розташована в с. Соколове, Чугуївського району, Харківської області по вул. Отакара Яроша, поблизу будинку № 137. Зазначена опора електропередач знаходиться в експлуатації та обслуговується Зміївським РЕМ і перебуває на балансі АТ «Харківобленерго», інвентарний № 00500880/04. За вказаним фактом Товариством проведено інвентаризацію та складено відповідний Акт від 16.01.2024. Відповідно до висновків зазначених в акті пошкоджена частина використанню не підлягає та потребує подальшого списання. Також необхідно придбати аналогічне за технічними характеристиками обладнання, його встановлення, підключення, випробування та ввід в експлуатацію. Також Зміївським РЕМ АТ «Харківобленерго» складено кошторис № 544/848 від 17.01.2024, відповідно до якого вартість відновлюваних робіт складає 20 068, 00 грн. З метою відшкодування заподіяних Товариству збитків позивачу по справі ОСОБА_1 було надано рахунок фактуру на вказану вище суму, який був сплачений ним відповідно до платіжної інструкції від 15.02.2024 № 0.0.1Товариством роботи з відновлення пошкодженої частини повітряної лінії виконані у повному обсязі. Разом з цим, представник третьої особи просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника АТ «Харківобленерго» та з урахуванням наданих пояснень.

19.03.2025 року на адресу Московського районного суду м. Харкова від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки як на підставу своєї позиції позивач посилається на постанову Зміївського районного суду Харківської області від 17 липня 2024 року у справі № 621/266/24, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 5 статті 122 КУпАП закрито на підставі статті пункту 7 статті 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, КУпАП не визначає того факту, чи є особа винною у вчиненні адміністративного правопорушення у разі закриття справи у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності та чи потрібно суду у такому випадку встановлювати вину правопорушника. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, лише якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності. Таким чином, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається за строком давності, що прямо вказано у ст. 247 КУпАП. Разом з цим, представник відповідача зазначає, що згідно з висновком експерта № 2386/2387 за результатами проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи проведення судової автотехічної експертизи № 26116, виходячи із вихідних даних та схеми ДТП, кінцеве розташування автомобілів «Volkswagen Crafter» та «ІКСО Samand» на лівому узбіччі відносно їх напрямку руху свідчить про те, що на момент ДТП траєкторія руху обох автомобілів була направлена справа наліво. У даному варіанті розвитку дорожньої ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 12.3 ПДР України. Отже, порушення з боку позивача п.п. 10.1 та 12.3 ПДР України спричинили пошкодження майна третьої особи. Крім того, питання відшкодування шкоди за пошкоджену електричну опору мав вирішувати позивач разом із страховиком, яким застрахована відповідальність позивача. При цьому, представник відповідача вказує на те, що позивач здійснив платіж нанесеного збитку в сумі 20 068, 48 грн. добровільно, до винесення постанови суду, тобто це є свідченням добровільного визнання винуватості у пошкодженні майна третьої особи. Щодо грошового відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Також не було подано доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів. У позові не наведені будь-які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації. Позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, що підтверджують завдання йому моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн. У зв`язку з цим, відповідач, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою моральною шкодою.

03.04.2025 року розгляд справи відкладено на 06.05.2025 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

У судовому засіданні 06.05.2025 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні у зв`язку з безпідставністю.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні 06.05.2025 року після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 16.05.2025 року.

У судовому засіданні 16.05.2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2024 року о 12.00 год. у с. Соколове, Чугуївського району, Харківської області по вул. Отакара Яроша, буд. № 137, ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом «ІКСО Samand», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги п.п. 16.6, 2.3 «д» Правил дорожнього руху, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив водія транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з електроопорою.

Згідно протоколу серії ААД № 289956, 16 січня 2024 року о 12:00 год. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 під час керування належним ОСОБА_3 транспортним засобом «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виконання обгону не переконався, що транспортний засіб «ІКСО Samand», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду по тій самій смузі руху, та не надав сигналу про намір здійснення маневру поворот ліворуч, в результаті чого, за для уникнення зіткнення різко змінив швидкість та напрямок руху, в результаті чого відбувся наїзд на електроопору поблизу будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 порушив п. 14.2 Правил дорожнього руху.

Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 17 липня 2024 року у справі № 621/266/24 встановлено наявність у діях відповідача ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян), однак у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі було закрито.

При цьому, відповідно до вказаної постанови суду в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що зумовило закриття провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, з огляду на частину 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені у справі № 621/266/24, мають значення та не підлягають повторному доведенню щодо правових наслідків дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З висновку експерта № 2386/2387 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 27.05.2024 вбачається, що кінцеве розташування автомобілів «Volkswagen Crafter» та «ІКСО Samand» на лівому узбіччі відносно їх напрямку руху свідчить про те, що на момент ДТП траєкторія руху обох автомобілів була направлена справа наліво.

У даному варіанті розвитку дорожньої ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 12.3 ПДР України. Водій ОСОБА_1 з моменту зміни напрямку руху автомобіля «ІКСО Samand» вліво опинився в умовах аварійної ситуації, в якій дії водіїв транспортних засобів вимогами ПДР України не регламентуються і повністю залежать від їх суб`єктивних якостей, оцінка яких не входить в компетенцію експерта автотехніка. Оцінка дій водія ОСОБА_1 , який уникаючи зіткнення з автомобілем «ІКСО Samand» виконав маневр вліво та допустив на лівому узбіччі наїзд на електричну опору, суд може провести самостійно, виходячи з аналізу оцінки зібраних по справі матеріалів, враховуючи те, що при прямолінійному русі автомобіля «Volkswagen Crafter» зіткнення автомобілів не виключалося.

Водій «ІКСО Samand» ОСОБА_2 у даному варіанті дорожньої ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п.10.1 ПДР України. Технічна можливість уникнути ДТП для водія ОСОБА_2 визначалася виконанням ним вимог п.10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України і знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з ДТП.

При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 214063879(https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=D968AF3F6205DD0884A5409BF8420F25B34F8FF843039722FAB374C6A08F62B0EC5C0FB652705E1CD996B729C1F2D8ACD094C974DE15F6A01594B4CA977B711B61CAE4831C37285E4192BA), а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ІКСО Samand», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № 217595703 https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=99AE70942BF4ACD391ADA90178E261FFB19D4EBB186F4848D9ABE7413E3E30E93E990AE74B8A02EAA16938976B0DFC729613DD60963A9437ACD886845DF402A85EE5A7F8017983FFE187C3).

Пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди електроопора знаходиться в експлуатації та обслуговується Зміївським РЕМ і перебуває на балансі АТ «Харківобленерго», інвентарний № 00500880/04.

Відповідно до кошторису № 544/848 від 17.01.2024, вартість відновлюваних робіт електроопори складає 20 068, 00 грн., для сплати яких АТ «Харківобленерго» висавило позивачу рахунок-фактуру № 544/848.

15.02.2024 року позивач сплатив АТ «Харківобленерго» 20 068, 48 грн. із призначенням платежу «сплата за нанесений збиток «рахунок-фактура #544/848».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу приписів статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Водночас, на момент виникнення спірних правовідносин, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України були врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Пунктом 36.4. статті 36 Закону № 1961-IV (чинним, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Пункт 38.1.1 статті 38 вказаного Закону(чинним, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

У даному випадку судом встановлено, що зіткнення автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача з електроопорою відбулось внаслідок порушення відповідачем п. 16.6. Правил дорожнього руху, оскільки останній не надав перевагу у русі транспортному засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у попутному напрямку, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив водія транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 з електроопорою. При цьому, позивач з моменту зміни напрямку руху опинився в умовах аварійної ситуації, в якій дії водіїв Правилами дорожнього руху не регламентовані і залежать від їх суб`єктивних якостей.

Під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення судом встановлено відсутність в діях позивача порушень п. 14.2.б Правил дорожнього руху, оскільки він здійснював обгін автомобіля під керуванням відповідача в активній фазі, тобто правомірно міг розраховувати на те, що відповідач, керуючи транспортним засобом та маючи намір здійснити поворот ліворуч буде виконувати Правила дорожнього руху та не заважати завершенню обгону свого автомобіля. Таким чином, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (постанова Зміївського районного суду Харківської області від 17.07.2024 у справі № 621/266/24).

При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 214063879(https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=D968AF3F6205DD0884A5409BF8420F25B34F8FF843039722FAB374C6A08F62B0EC5C0FB652705E1CD996B729C1F2D8ACD094C974DE15F6A01594B4CA977B711B61CAE4831C37285E4192BA), а цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ІКСО Samand», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно з полісом № 217595703 https://policy.mtsbu.ua/Search/ByRegNo?md=99AE70942BF4ACD391ADA90178E261FFB19D4EBB186F4848D9ABE7413E3E30E93E990AE74B8A02EAA16938976B0DFC729613DD60963A9437ACD886845DF402A85EE5A7F8017983FFE187C3).

Однак, позивач не повідомив страховика про прийняте рішення щодо відшкодування спричиненої АТ «Харківобленерго» матеріальної шкоди, не узгоджував з ним розмір страхового відшкодування, складений Зміївським РЕМ АТ «Харківобленерго» кошторис № 544/848, а саме відшкодування було здійснено на користь АТ «Харківобленерго» до повідомлення на ім`я страховика про страховий випадок та заяви про страхове відшкодування.

Таким чином, позивач без погодження із страховиком взяв на себе обов`язки страхувальника та, виплативши майнову шкоду замість винної особи, не погодив розмір таких витрат із страховиком.

Позивачем не доведено наявності у нього обов`язку з відшкодування АТ «Харківобленерго», здійснення виплати страхового відшкодування у відповідності до умов укладеного договору страхування та згідно з вищенаведеними нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків в сумі 20 068, 48 грн.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У даному випадку, саме неправомірні дії відповідача змусили позивача різко змінити швидкість та напрямок руху, що призвело до зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Crafter» під керуванням позивача з електроопорою.

При цьому, участь позивача у дорожньо-транспортної пригоді, зіткнення з електроопорою та пошкодження майна призвело до виникнення сильного стресу, обумовленому переляком, переживанням та побоюванням за своє життя, що безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, у зв`язку з чим посилання представника відповідача на відсутність будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди суд вважає безпідставним.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині того, що вина ОСОБА_2 постановою суду у справі про адміністративне правопорушення не встановлена, оскільки провадження у справі судом закрито на підставі статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення з наступних підстав.

Не притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 645/6088/18.

Однак, представником відповідача не було надано належних доказів щодо відсутності вини відповідача, тоді як цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на вищевикладене, враховуючи глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, виходячи із засад розумності, пропорційності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4 000, 00 грн.

У зв`язку з цим, вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 161 (сто шістдесят одну) грн. 13 коп.

3. В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

4. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

6. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_3 ).

7. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство «Харківобленерго» (м. Харків, вул. Тарасенка Георгія, буд. 149; ).

Повне рішення складено 21.05.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко