Справа № 189/3097/24
РІШЕННЯ

іменем України

15.05.2025 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Безрідньої В.О.,

учасники судового провадження:

представник позивача Притула С.В.,

представник відповідача Єланський О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Притули С.В. звернувся до суду з позовом до Покровської селищної ради про визначення йому додаткового строку тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті залишилася спадщина, в яку входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,6740 га., кадастровий номер :02:001:0212, що находиться на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

18.03.2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Остроух Оленою Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №103, яким заповів ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) належну йому земельну ділянку площею 5,6740 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №844699, виданого відділом Держкомзему у Покровському районі Дніпропетровської області 17 серпня 2009 року, яка розташована на території Покровської селищної ради.

Таким чином, згідно даного заповіту позивач є єдиним спадкоємцем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,6740 га., кадастровий номер :02:001:0212, що знаходиться на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

На момент смерті ОСОБА_3 , позивач постійно проживав в Федеративній Республіці Німеччині, де і на даний час проживає, через що не знав і не міг знати про його смерть. Будь-яких повідомлень від нотаріуса про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 не отримував, оскільки в квартирі в якій мешкав в м.Дніпро ніхто не проживає.

Про смерть ОСОБА_3 . ОСОБА_1 дізнався від свого батька на початку жовтня 2024 року.

23.10.2024 року в м. Гамбург позивач посвідчив в нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та довіреність на представника для подання заяви про прийняття спадщини до Покровської державної нотаріальної контори Синельниківського району Дніпропетровської області та направив відповідні документи в Україну для поставлення апостилю та нотаріального посвідчення.

16.12.2024 року представником позивача була подана заява до Покровської державної нотаріальної контори Синельниківського району Дніпропетровської області Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області про прийняття спадщини.

Проте у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 позивачу було відмовлено в зв?язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців).

При цьому позивачу було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом.

Ухвалою суду від 23.12.2024 відкрите провадження в справі; справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Крім того, витребувано з Покровської державної нотаріальної контори Синельниківського району Дніпропетровської області спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_3 .

27.02.2025 року ухвалою суду замінено у справі первісного відповідача Покровську селищну раду Синельниківського району Дніпропетровської області на належного відповідача ОСОБА_2 .

18.03.2025 року відповідачка ОСОБА_2 в особі представника адвоката Єланського О.Г. подала відзив на позовну заяву, заперечивши позов, зазначивши, що вона являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , як його дружина.

Покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №2945, виданого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Кривошей О.Г., земельна ділянка площею 5,674 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером :02:001:0212, розташована на території Покровської селищної ради, яку померлий ОСОБА_3 заповів позивачу належить дружині померлого, яка її успадкувала як спадкоємець першої черги за законом.

Вважає позовні вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на положення постанов Верховного Суду у справах №750/262/20 від 11.11.2020 року, №635/4551/18 від 30.09.2020 року, №336/1127/17 від 27.05.2020 року, №431/5782/17 від 30.06.2020 року, №145/148/20 від 03.03.2021 року, №296/12109/18 від 21.04.2022 року, №522/17537/18 від 13.04.2023 року, згідно яких саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Також посилається на постанову Верховного Суду від 13.04.2023 року у справі №607/13549/21, згідно якої перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини і такими, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

26.03.2025 року ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі і справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, спираючись на обставини, зазначені в позові, просив позов задовольнити, посилаючись на необізнаність позивача про наявність заповіту і постійне перебування позивача за межами України, у тому числі в момент смерті спадкодавця і на момент судового розгляду справи.

Представник відповідача Єланський О.Г. позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Також пояснив суду, що складений на ім`я ОСОБА_1 заповіт це удаваний правочин фактичної купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки на той час діяв мораторій на продаж землі сільськогосподарського призначення.

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний ОСОБА_5 , який показав, що є рідним батьком позивача, раніше (на час складання заповіту) займав керівну посаду в ТОВ «Родіна», в оренді якого перебували земельні ділянки, в тому числі земельна ділянка спадкодавця. Пояснив, що йому відомо, що померлий ОСОБА_3 отримав від ТОВ «Родіна» певну суму грошей, яку не зміг повернути, тому в якості певної компенсації ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Також пояснив, що саме він повідомив позивача про смерть ОСОБА_3 в телефонному режимі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,6740 га., кадастровий номер :02:001:0212, що знаходиться на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №844699, виданого відділом Держкомзему у Покровському районі Дніпропетровської області 17 серпня 2009 року.

18.03.2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Остроух Оленою Іванівною та зареєстрований в реєстрі за №103, яким заповів ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) належну йому земельну ділянку площею 5,6740 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №844699, виданого відділом Держкомзему у Покровському районі Дніпропетровської області 17 серпня 2009 року, яка розташована на території Покровської селищної ради.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77022671 вбачається, що заповіт, складений ОСОБА_3 18.03.2010 року №103, станом на 20.05.2024 року є дійсним, не був скасований, визнаний недійсним, іншим заповітів на земельну ділянку не складалося.

29 лютого 2024 року ОСОБА_3 , про що Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №347.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернулася до Покровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка в порядку спадкування за законом, у якій зазначила, що іншими спадкоємцями за законом є дочки померлого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які від спадщини відмовилися, що підтверджується поданими ними заявами до нотаріуса.

Нотаріусом було роз`яснено ОСОБА_2 , що відповідно до ст.1223 ЦК України у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту.

16.09.2024 року державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори направлено ОСОБА_1 повідомлення про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який склав на його ім`я заповіт на земельну ділянку та роз`яснено про втрату ним права на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням заяви про прийняття спадщини у встановлений законом 6-ти місячний термін.

Однак зазначене повідомлення позивач не отримав, оскільки лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

01.11.2024 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом №2945 на земельну ділянку загальною площею 5,674 га, кадастровий номер :02:001:0212, що находиться на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської , що належала померлому ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №844699, виданого відділом Держкомзему у Покровському районі Дніпропетровської області 17 серпня 2009 року.

16.12.2024 року до Покровської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 від 23.10.2024 року про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що вищезазначена заява була складена позивачем за місцем проживання в м. Гамбург, Німеччина, підпис позивача на даній заяві засвідчений нотаріусом Д-р Хорст-Юрген Міхаллек та була подана до Покровської державної нотаріальної контори через представника Притулу С.В. на підставі довіреності від 23.10.2024 року.

Постановою державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 16.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_1 пропустив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 (провадження № 61-6134св23)).

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (див. постанови Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19)).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/5757/23 від 26.06.2024 року Верховний суд зробив правовий висновок, що, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

З обставин справи, яка розглядається судом, вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) не є спадкоємцем першої черги спадкування, більше того, не знаходиться в жодних родинних стосунках, кровному родстві з померлим; з померлим не проживав, з його родичами не спілкувався, з 2004 року фактично постійно проживав у Німеччині, в Україну приїзжав нечасто. Про смерть заповідача дізнався випадково, нотаріусом про відкриття спадщини не повідомлений. Тому сукупність таких фактів, як незнання про смерть спадкодавця, наявність заповіту, відсутність права спадкування за законом і постійне місце проживання за кордоном, є такими обставинами, що свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд також зважає на те, що про смерть спадкодавця позивач дізнався від свого власного батька лише у жовтні 2024 року, однак одразу після цього звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто, оперативно, не зволікаючи, вчинив дії, направлені на прийняття спадщини.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 пропустив менше двох місяців для подання заяви про прийняття спадщини, а відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена у справі №681/203/17-ц від 17.10.2018 лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог.

Суд відхиляє аргументацію сторони відповідача щодо неповажності причин пропуску строку для прийняття спадщини з посиланням на відповідні правові позиції Верховного Суду, оскільки фактичні обставини справ, по яких ухвалені правові позиції є відмінними від фактичних обставин у справі, яку розглядає суд.

Так, у справі №619/2906/23, у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року зроблений висновок щодо неповажності таких причин пропуску строку як необізнаність про смерть спадкодавця і перебування спадкоємця за кордоном х урахуванням того, що позивач у цій справі є рідною донькою померлого, спадкоємцем першої черги.

У справі №607/13549/21, у постанові Верховного Суду від 13.04.2023 року не визнане поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом перебування за кордоном рідного сина спадкоємця першої черги за законом.

Суд також відхиляє заперечення відповідача щодо удаваного правочину у виді складеного на ім`я позивача заповіту, оскільки предметом спору не є визнання заповіту недійсним; на час розгляду справи заповіт є дійсним і ніким не оспорений.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 12, 23, 76, 81, 141, 258, 265, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , додатковий строк тривалістю 2 (два) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.05.2025 року.

Суддя О.В. Чорна

15.05.2025