Справа № 128/794/25

РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

головуючого судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05.03.2025 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 24.11.2023 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. До цього вона з відповідачем проживала у цивільному шлюбі, у якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Нещодавно вона дізналася, що її чоловік ОСОБА_2 подав позов до суду про розірвання шлюбу, нічого не пояснюючи, припинив спілкуватися із нею. Вона проживає разом із неповнолітньою дочкою, працює вихователем у дитячому садочку, має інвалідність 2-ї групи та часто хворіє, що ускладнює її можливість забезпечувати дочку належним чином. Дочка росте і потребує якісного харчування, одягу, лікування, на яке їй не вистачає коштів. На даний час відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Самостійно він не бажає надавати допомогу на утримання дочки та не приймає жодної участі у її вихованні. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 17.03.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

31.03.2025 представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, який обгрунтовує тим, що «дана позовна заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України, про що сторона відповідача зазначила у своїй заяві про залишення без руху позовної заяви, поданої до суду 20.03.2025. У тексті своєї заяви ОСОБА_1 зазначає про те, що «самостійно відповідач не бажає надавати допомогу на доньку та не приймає ніякої участі у її вихованні». На підтвердження вказаних слів позивачем не надано жодних доказів, вона намагається ввести суд в оману, оскільки надає недостовірні дані. Відповідач з 28.11.2022 до теперішнього часу перебуває на військовій службі. За домовленістю сторін, особиста банківська картка ОСОБА_2 від початку його проходження військової служби перебуває у постійному користуванні позивача ОСОБА_1 . За весь час перебування на військовій службі ОСОБА_2 виконує свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 180 СК України, у добровільному порядку. За період з січня 2024 року до лютого 2025 року з рахунку відповідача було здійснено зняття готівки позивачем в сумі 182500,00 грн. Крім того, відповідачем 26.03.2025 було здійснено переказ власних коштів на розрахунковий рахунок позивача в розмірі 10000,00 грн, із зазначенням призначення платежу «аліменти». З тексту позовної заяви та доданих до неї документів неможливо зрозуміти, яке саме право позивача порушив відповідач та якими доказами це доводиться, який саме інтерес дитини намагається захистити цим позовом її мати. У разі задоволення позову сума аліментів вийде меншою, ніж те утримання, яке дитині добровільно надає відповідач. Виконуючи свій конституційний обов`язок по захисту України від збройної агресії російської федерації, ОСОБА_2 вжив усіх доступних йому заходів для забезпечення його доньки усім необхідним. Він не порушив ні права позивача, ні права дитини. Свій обов`язок по забезпеченню дитини він виконує належним чином і лише ця обставина відсутність порушеного права, є єдиною причиною, з якої він заперечує проти позову. Тому просить у задоволенні позовної заяви відмовити».

08.04.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Парпальос В.В. подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що «заявлений у позовній заяві розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , не є необхідним та достатнім для належного утримання дитини ОСОБА_3 , що дозволив би задовольнити фізичний, духовний та соціальний розвиток. По-перше, ОСОБА_3 проживає разом із позивачем, перебуває на її утримані. Позивач є особою з інвалідністю другої групи, самостійно вона не має змоги забезпечувати підтримання рівня життя дитини на належному рівні. По-друге, ОСОБА_3 є спортсменкою займається карате-до ОСОБА_5 на професійному рівні. Вона регулярно бере участь у змаганнях (як національних, та міжнародних), має значні здобутки і демонструє великий потенціал у даному виді спорту. Безпосередньо сама ОСОБА_3 виявляє сильне бажання продовжувати займатися карате та прагне в майбутньому реалізовувати себе в цьому напрямку. Тобто заняття спортом відповідає фізичному, духовному та соціальному розвитку дитини, а також відіграє значну роль в її ставленні як особистості. Однак заняття спортом на такому рівні вимагає значних фінансових витрат на екіпірування, тренування, участь у змаганнях (вступні внески, проїзд, проживання) тощо. Самостійно сплачувати такі рахунки на регулярній основі позивач не має змоги. Натомість заявлена до стягнення 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 об`єктивно є недостатньою для покриття цих видатків, враховуючи при цьому наявність у дитини також й інших фінансових потреб. ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною людиною. Як військовослужбовець, має високий рівень доходу, що є достатнім для здійснення ним обов`язку утримання ОСОБА_3 шляхом надання їй необхідної матеріальної допомоги в розмірі 1/3 від свого заробітку. Інших осіб на утриманні відповідач не має. Отже, саме 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 є необхідним та достатнім розміром аліментів для підтримання життя спільної із позивачем дитини на гідному рівні, необхідному для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття».

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14.04.2025 залишив без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14.04.2025 прийняв до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Парпальос В.В. про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

15.04.2025 представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, який обґрунтований тим, що «підстава, на яку посилається ОСОБА_1 , немає нічого спільного з аліментами, а тим паче, зі збільшенням їх розміру. Такий вид витрат відноситься до додаткових та підлягає стягненню у порядку статті 185 СК України. У тексті заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач також надає детальний опис витрат, пов`язаних зі спортивною кар`єрою доньки ОСОБА_3 , які нібито понесла самостійно, а так само на підтвердження даних витрат надає копії квитанцій від 01.04.2025 про оплату 25787,71 грн, від 22.01.2025 30858,09 грн, від 12.01.2025 55021,36 грн. Проте з наданих позивачем копій квитанцій неможливо встановити обставини, на які остання посилається, оскільки у кожній з цих квитанцій відправником зазначений ОСОБА_6 , тому неможливо зрозуміти, яку саме обставину піджтверджує даний доказ і яким чином він доводить факт самостійного понесення витрат позивачем, пов`язаних з діяльністю їх з відповідачем спільної дочки ОСОБА_3 . Відповідно до діагнозу, поставленого лікарем «Центральної міської клінічної лікарні» неврологічного відділення КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», де перебував на стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 у період з 25.11.2024 до 05.12.2024, у відповідача поширений остеохондроз хребта з ураженням шийного, грудного та поперекового відділу; нестабільний епондилолістез С2; нестабільність в сегментах С2, С3, С4-С5, С5-С6; псевдоантероспондилолістез L3 І ст.; протрузії МХД, СЗ-С4, C5, C5-C6, L3-L4, L4-L5; дегенеративна передня клиноподібна деформація тіл Th 7, Th 8 І ст.; чисельні хрящові вузли Шморля; вторинний корінцевий больовий синдром м`язово-тонічний синдром; легка вестибулопатія; помірне порушення статистико-динамічної функції хребта; двобічний гонартроз зліва І-ІІ ст., справа Іст.; початкова ангіонатія сітківки обох очей; пресбіопія обох очей; розлад адаптації. Отже, під час перебування на військовій службі та виконання свого конституційного обов`язку по захисту України стан здоров`я ОСОБА_2 значно погіршився, відтак потребує регулярних обстежень, лікування та реабілітації. У зв?язку із зазначеним, на думку відповідача, є необхідність просити суд про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі».

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 17.04.2025 відхилив заперечення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 щодо дій головуючого у цивільній справі № 128/794/24.

17.04.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Парпальос В.В. подала до суду відповідь на відзив, яка мотивована тим, що «заняття ОСОБА_3 спортом відповідає її фізичному, духовному та соціальному розвитку. Матеріальні витрати на задоволення потреб дитини у цій частині є базовими для забезпечення її нормального існування в соціумі, а тому не можуть вважатися додатковими. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що нинішній стан здоров`я відповідача впливає на можливість сплати ним аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), тим більше на змогу сплачувати аліменти на утримання дитини взагалі, оскільки сторона відповідача заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Також із поданих документів неможливо встановити, що діагноз відповідача, на який здійснено посилання у відзиві, є набутим ним під час проходження військової служби, і що такий стан здоров?я впливає на його працездатність і матеріальний стан. Серед іншого, відсутнє підтвердження наявності потреби у «регулярних обстеженнях, лікуванні та реабілітації», і понесенні при цьому будь-яких витрат відповідачем. Натомість з виписки із медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення КНП СОР «СОСДРЗН» №6137, доданої до відзиву, слідує зворотне до тверджень представника відповідача, а саме, що в результаті проведеного лікування «пацієнт виписаний з покращенням». У графі «Лікувальні і трудові рекомендації» відсутня інформація про необхідність здійснення відповідачем «регулярних обстежень, лікування та реабілітації». Після виписки відповідач продовжує проходити військову службу. Зокрема, позивач долучилася до збору коштів на вантажне авто для бригади, у складі якої відповідач проходить службу, внаслідок чого їй вдалося зібрати 32700,00 грн, які були перераховані на користь відповідача, що підтверджується знімками екрану із поширюваною інформацією про збір та квитанціями про оплату. Тому просить задовольнити позов у повному обсязі».

21.04.2025 представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 подала до суду заперечення (на відповідь на відзив), які обгрунтовує тим, що «практика Верховного Суду визначила чіткі критерії розмежування між основним розміром аліментів та додатковими витратами. З огляду на надані стороною позивача докази, сторона позивача доводить обставини наявності витрат саме на участь у змаганнях, що за своєю суттю якраз і є додатковими витратами, зумовленими особливими обставинами у даному випадку фактом зайняття дитиною спортом. Стан здоров`я відповідача є незадовільним, він вочевидь потребує регулярних обстежень, лікування та реабілітації. Вилікувати такі хвороби неможливо шляхом перебування декілька днів у стаціонарі державної лікарні. Тому встановлені діагнози суттєво впливають на здатність відповідача виконувати обов`язок по сплаті аліментів, а тому мають бути враховані судом. Інші доводи сторони позивача, наведені у відповіді на відзив, зокрема щодо збору позивачем коштів для військової бригади відповідача, не є обставинами, які враховуються при вирішенні питання про стягнення аліментів, тому не можуть бути враховані судом. Тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі».

У судове засідання 20.05.2025 учасники справи не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Парпальос В.В. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримує і просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Гуменюка Б.В. за довіреністю ОСОБА_7 попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача, повідомивши про часткове визнання відповідачем позову у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у решті позовних вимог просить відмовити з підстав, викладених у відзиві.

У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 20.05.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що 24 листопада 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №2500, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.11.2023 (а.с. 9).

Сторони по справі мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.11.2023, виданого повторно (а.с. 10).

Згідно з довідкою №70 від 04.03.2025, виданою головою комітету мікрорайону «Центральний» Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці, на утриманні ОСОБА_1 знаходиться донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Відповідно до копії довідки заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2024, ОСОБА_2 з 28 листопада 2022 року до теперішнього часу перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 відповідно до наказу командира частини №16 від 28 листопада 2022 року (а.с. 37).

На підтвердження перебування особистої банківської картки ОСОБА_2 від початку його проходження військової служби у постійному користуванні позивача ОСОБА_1 стороною відповідача надано скріншоти із застосунку про зняття готівки з картки НОМЕР_4 у м. Вінниця (а.с. 38-47).

На підтвердження здійснення відповідачем ОСОБА_2 26.03.2025 переказу власних коштів на розрахунковий рахунок НОМЕР_5 в розмірі 10000,00 грн, із зазначенням призначення платежу «аліменти», стороною відповідача долучено копію платіжної інструкції №Р24АD5256 від 26.03.2025 (а.с. 48).

На підтвердження зайняття дочкою сторін по справі ОСОБА_3 спортом стороною позивача надано копії дипломів про нагородження ОСОБА_3 (а.с. 53-54).

Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №245689 від 23.02.2021, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності безтерміново (а.с. 55).

На підтвердження необхідності понесення витрат на зайняття спортом дочкою сторін по справі ОСОБА_3 стороною позивача долучено скріншоти із застосунку, а також копії квитанцій від 01.04.2025, 22.01.2025, 12.01.2025, де відправником коштів зазначений ОСОБА_6 (а.с. 56-60).

На підтвердження наявності у відповідача ОСОБА_2 захворювань надано копію виписки із медичної карти №6137 від 25.11.2024, копію консультативного висновку спеціаліста від 18.11.2024, а також копію протоколу обстеження від 18.12.2024 (а.с. 75-78).

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

У частинах першій-другій статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою-другою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_2 , який працездатного віку, проходить військову службу та має певні захворювання.

Сторона позивача ОСОБА_1 , з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Вказану вимогу сторона позивача, серед іншого, обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 є спортсменкою займається карате-до ОСОБА_5 на професійному рівні, регулярно бере участь у змаганнях (як національних, та міжнародних), має значні здобутки і демонструє великий потенціал у даному виді спорту; заняття спортом на такому рівні вимагає значних фінансових витрат на екіпірування, тренування, участь у змаганнях (вступні внески, проїзд, проживання) тощо; самостійно сплачувати такі рахунки на регулярній основі позивач не має змоги, заявлена у позовній заяві до стягнення 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 об`єктивно є недостатньою для покриття цих видатків, враховуючи при цьому наявність у дитини також й інших фінансових потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

З урахуванням викладеного, суд у даному випадку доходить висновку, що зазначені стороною позивача обставини, які зумовлюють, на думку позивача, необхідність у стягненні з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття, а саме: заняття спортом на професійному рівні, участь у змаганнях тощо, є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру яких врегулювано статтею 185 СК України. Вимога про стягнення додаткових витрат на дитину, у розумінні статті 185 СК України, позивачем не заявлялася та не є предметом розгляду у даній справі, однак, за наявності підстав, визначених статтею 185 СК України, така можливість для позивача не втрачена. Ці витрати стягуються як разово, так і на постійній основі.

Аналізуючи встановлені обставини, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме: стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачем у даному випадку не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 більшого розміру аліментів, ніж визначений у статті 183 СК України, у розмірі однієї чверті. Натомість відповідачем надано докази, з яких убачається, що він надає певну матеріальну допомогу дитині ОСОБА_3 у добровільному порядку, вказані обставини позивач не заперечувала та не спростувала.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів 05.03.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Керуючись статтями 180-183, 191 СК України, статтями 4, 76-80, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.03.2025, і до досягнення дитиною повноліття.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 23.05.2025.

СУДДЯ