Дата документу 20.05.2025 Справа № 2-2003
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-2003 Головуючий у І інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1009/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року про відмову у задоволенні заяви Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Пологівська окружна прокуратура Запорізької області, Комунальна установа «Таврійський психоневрологічний інтернат з геріатричним відділенням» Запорізької обласної ради, про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом Кіровського будинку інвалідів Оріхівського району Запорізької області про визнання недієздатною ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР звернулася до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі за позовом Кіровського будинку інвалідів Оріхівського району Запорізької області про визнання недієздатною ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Пологівська окружна прокуратура Запорізької області, КУ «Таврійський психоневрологічний інтернат з геріатричним відділенням» ЗОР.

В обґрунтування заяви зазначено, що Наказом КУ «Запорізький ДБІ» ЗОР № 76 від 27.05.2022 до установи було зараховано 25 підопічних осіб (жіночої статі), серед яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з 27.05.2022, ОСОБА_1 зарахована до складу за списком КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради та поставлена на постачання. Це підтверджує її перебування на повному забезпеченні КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради.

Згідно з довідкою МСЄК серії АГ № 020511 від 28.10.2002, ОСОБА_1 є інвалідом II групи, інвалід з дитинства. Потребує постійного стороннього догляду. Непрацездатна.

У матеріалах особової справи наявна ксерокопія рішення Оріхівського районного суду Запорізької області № 2-2003 від 14 липня 2003 року про визнання ОСОБА_1 недієздатною, проте копія цього рішення, засвідчена печаткою суду, відсутня.

Вказане свідчить про відсутність належного документа про недієздатність підопічного.

Перевіркою відомостей сайту «Судова влада» встановлено відсутність справ щодо обмеження дієздатності ОСОБА_1 .

Отримати копію рішення Оріхівського районного суду Запорізької області неможливо, оскільки вказаний суд не здійснює судочинство у зв`язку з активними бойовими діями на території Запорізької області.

Оскільки рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатною ухвалене 14.07.2003, воно відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який діє з 01.01.2007.

Разом з тим, оскільки збереглася ксерокопія рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатною, на думку заявника, є можливість на її підставі відновити втрачене провадження.

Посилаючись на означені обставини, КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР просила суд відновити втрачене судове провадження в частині тексту рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року у цивільній справі за заявою КУ «Кіровський будинок інвалідів» Запорізької обласної ради про визнання ОСОБА_1 недієздатною особою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 рокувідмовлено в задоволенні заяви.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року, та відновити втрачене судове провадження в частині тексту рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року у справі № 2-2003 за заявою КУ «Кіровський будинок інвалідів» Запорізької обласної ради про визнання ОСОБА_1 недієздатною особою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ЦПК України прямо передбачає можливість відновлення втраченого судового провадження в частині остаточного судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 68-71). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відновленні втраченого судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що чинними нормами ЦПК України не передбачено відновлення лише втраченого судового рішення у справі, а на момент розгляду питання про відновлення втраченого судового рішення відсутні підстави вважати, що судове провадження було втрачене, адже з Оріхівського районного суду Запорізької області надходили судові провадження у кримінальних та цивільних справах відповідно до Розпорядження Голови Верховного суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022, з огляду на те, що м. Оріхів Запорізької області не є окупованим.

Проте колегія суддів вважає такий висновок вкрай помилковим з огляду на таке.

Однією з гарантій забезпечення права на судовий захист у цивільному судочинстві є існування на законодавчому рівні інституту цивільного процесуального права відновлення втраченого судового провадження.

Питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільних справах регламентується Розділом Х ЦПК України.

Так, згідно зі ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України визначено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

За змістом статті 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

У свою чергу частинами 1-3 статті 494 ЦПК України визначено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

Відповідно до вимог, які ставляться до заяви про відновлення втраченого судового провадження, зазначення у ній мети відновлення є обов`язковим (п.5 ч.2 ст. 491 ЦПК України).

У зв`язку з цим слід враховувати, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, залежить від мети такого відновлення.

Метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов`язаних із зверненням судового рішення до виконання, тощо.

Заявник просив відновити втрачене судове провадження в частині тексту рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року у справі № 2-2003 за заявою КУ «Кіровський будинок інвалідів» Запорізької обласної ради про визнання ОСОБА_1 недієздатною особою, у зв`язку з тим, що 27.05.2022 ОСОБА_1 зарахована до КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради як підопічна особа, яка за довідкою МСЕК серії АГ № 020511 від 28.10.2002 має інвалідність ІІ групи, з дитинства, потребує стороннього догляду, непрацездатна. Проте в установі відсутній належний документ про недієздатність підопічної ОСОБА_1 , яка визнана недієздатною рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року, копію засвідчену належним чином копію якого неможливо, оскільки Оріхівський районний суд Запорізької області не здійснює судочинство у зв`язку з активними бойовими діями на території Запорізької області.

Таким чином, заява про відновлення втраченого судового провадження містить конкретну мету та чітке прохання про відновлення такого в частині тексту рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року у справі № 2-2003 для забезпечення права недієздатної особи отримувати необхідну допомогу, якої вона потребує у зв`язку зі станом свого здоров`я.

Крім того, загальновідомим є факт запровадження в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжено.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах воєнного стану не можуть бути припинені повноваження органів державної влади, інших державних органів, зокрема, судів.

Наказом голови Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2022 року припинено роботу Оріхівського районного суду Запорізької області.

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року № 29/0/9-22 територіальна підсудність справ Оріхівського районного суду Запорізької області визначена за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 17 жовтня 2022 року № 233 «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75» визначено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 жовтня 2022 року; територія розташування Оріхівського районного суду Запорізької області м. Оріхів Запорізької області входить до цього Переліку.

Отже, у зв`язку з визначенням територіальної підсудності справ Оріхівського районного суду Запорізької області за Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, з огляду на передання матеріалів судових справ, розгляд яких не був закінчений Оріхівським районним судом Запорізької області станом на 10 травня 2022 року та інформацію самого Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про відсутність на його зберіганні архівних справ, розглянутих Оріхівським районним судом Запорізької області, висновок суду про те, що відсутні підстави вважати, що судове провадження № 2-2003, за результатом розгляду якого ухвалене рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року, було втрачене, є передчасним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, адже переміщення справ із суду, який не здійснює правосуддя, не має обмежувати права недієздатної особи та опікуна, зокрема його права на отримання належним чином засвідченої копії судового рішення.

До матеріалів справи долучено відповіді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 01-32/111/2025 від 10.04.2025, № 01-37/271/2024 від 16.05.2024 на запити представника КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР, в яких заявника повідомлено про відсутність можливості видати копію рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2003 року у справі № 2-2003 у зв`язку з тим, що архівні документи з Оріхівського районного суду Запорізької області до суду не передавалися.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зазначених вимог закону суд не дотримався, чим обмежив заявника у доступі до правосуддя в розумінні практики Європейського суду з прав людини, допустив порушення норм процесуального права та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги КУ «Запорізький дитячий будинок-інтернат» ЗОР заслуговують на увагу, а висновок суду щодо відмови в задоволенні заяви є помилковим та не відповідає нормам процесуального закону, тому у відповідності до статті 379 ЦПК України ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за заявою.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л ИЛ А :

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Запорізький дитячий будинок-інтернат» Запорізької обласної ради задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: