РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/842/25

провадження у справі № 2/0285/818/25

20 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Васильчук Л. Й.,

за участі секретаря судового засідання Букши О. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_2

до Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області

про визнання права власності на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) розміром 4,27 в умовних кадастрових гектарах по реформованому колективному сільськогосподарському підприємству «Правда» с. Киянка Киянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0328187 від 01.08.2000.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй майно. Позивач був спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину. При цьому, до складу спадщини, на яку видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не увійшла земельна частка (пай) по реформованому КСП "Правда", яка належала померлій. При зверненні до нотаріуса було виявлено відсутність оригінала Сертифікату на земельну частку (пай), у зв`язку з чим нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не висловив.

Вислухавши думку учасника справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Киянка Звягельського району Житомирської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданому повторно.

Родинні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, копією свідоцтва про народження матері позивача ОСОБА_4 (після шлюбу - ОСОБА_5 ) та архівною довідкою про реєстрацію народження ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 04.08.1998 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 . Спадкове майно на яке видано свідоцтва про право на спадщину складається з житлового будинку з усіма надвірними прибудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,53 га, в тому числі: під будівлями - 0,03 га, під орними землями - 0,50 га, що знаходяться в с. Киянка Новоград-Волинського (після перецменування - Звягельського) району Житомирської області.

Згідно довідки від 13.12.2024, виданої виконавчим комітетом Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті проживала та була зареєстрована в с. Киянка Звягельського (Новоград-Волинського) району Житомирської області. Разом з нею не менше шести місяців до дня смерті, а також на момент смерті проживав та вів спільне господарство разом з бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - внук.

Постановою державного нотаріуса Звягельської державної нотаріальної контори Житомирської області Ружицького О. Д. від 11.12.2024 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Правда" с. Киянка Звягельського (колишнього Новоград-Волинського) району Житомирської області, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай).

Відповідно до довідки Стриївської сільської ради Звягельського району Житомирської області від 13.12.2024 ОСОБА_3 дійсно була включена в списки КСП "Правда" с. Киянка під №509 на право власності на земельну частку (пай), та видано сертифікат ЖТ №0328187, середній розмір земельної ділянки становить 4,27 га в умовних кадастрових гектарах.

З повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 15.10.2024 слідує, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Новоград-Волинською райдержадміністрацією наявний запис №491 від 01.08.2000 про реєстрацію та видачу сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0328187 по реформованому КСП "Правда" с. Киянка Киянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, на ім`я ОСОБА_3 , розміром 4,27 в умовних кадастрових гектара.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ст.58 Конституції України) норми ЦК України застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК 1963 (спадкодавиця померла у 1997 році).

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2 прийняв спадщину померлої баби.

У ч.2 ст.14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону.

Земельне законодавство, чинне на момент смерті спадкодавиці, не містило чіткого визначення поняття земельної частки (паю). Поняття земельна частка (пай) безпосередньо пов`язане з паюванням земель сільськогосподарського призначення, що перебували у колективній власності. При паюванні земель було передбачено визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, так званих колгоспів, без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Виходячи з цього, треба розуміти, що земельна частка (пай) це певна умовна земельна частка, виділена при приватизації державних та комунальних сільськогосподарських підприємств (всім відомих колгоспів), розміри якої визначаються в умовних кадастрових гектарах. Характерною особливістю земельних часток (паїв) є те, що вони не були виділені в натурі, тобто не мають чітко визначених меж та розташування на місцевості.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п.1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 (далі Указ Президента №720/95) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

У п.2 Указу Президента №720/95 зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени, зокрема, колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Частиною 9 ст.5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У ч.2 ст.23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Так, з наданих представником позивача державного акту на право колективної власності на землю та уточненого списку членів колективного сільськогосподарського підприємства "Правда" с. Киянка від 13.02.1997 слідує, що ОСОБА_3 внесена в списки під номером 64.

Враховуючи те, що на час видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Правда» ОСОБА_3 була членом колективного сільськогосподарського підприємства і також включена до списку осіб, доданого до вказаного державного акта, вона мала право на відповідну частку земельної ділянки.

Верховний Суд у постановах від 12.09.2018 в справі №183/2548/15, від 11.07.2019 в справі №190/1605/18, від 29.03.2023 в справі №532/2064/21 виснував, що право на земельну частку (пай) виникає не з часу включення членів колективного сільськогосподарського підприємства до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, а з моменту передачі землі у колективну власність конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, членом якого вони є, на підставі державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, оскільки за життя ОСОБА_3 набула право на земельну частку (пай), відповідно таке право може бути об`єктом спадкування.

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, вказані позивачем обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та враховуючи неможливість оформлення ним своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить висновку про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на земельний пай, який залишився після смерті його баби.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на земельну частку (пай) розміром 4,27 в умовних кадастрових гектарах по реформованому колективному сільськогосподарському підприємству «Правда» с. Киянка Киянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0328187 від 01.08.2000.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 27.05.2025.

Головуюча суддя Л. Й. Васильчук