Справа № 373/42/25
Номер провадження 2/373/306/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 р. Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ? судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.

позивача ОСОБА_1

її представника - адвоката Кравченко І. О.

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Негрич С. Ю.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Адмінгран», треті особи: ОСОБА_2 та публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди,

встановив:

Представник позивача, адвокат Вак О. В., 07.01.2025 звернулась до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. Також просила стягнути на користь позивача ОСОБА_1 з товариства з обмеженою відповідальністю «Адмінгран» матеріальну шкоду у розмірі 124 529,22 грн. Судові витрати просила покласти на відповідачів.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13.01.2025 відкрите провадження по даній справі та справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

20.01.2025 представник позивача подала до суду клопотання про долучення додаткових доказів.

29.01.2025 від імені публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подані письмові пояснення з яких вбачається, що НАСК «Оранта» вважає, що позов є необґрунтованим, адже належний позивачу транспортний засіб є тотально знищеним, тобто його відновлення є економічно недоцільним, а стягнення з відповідача шкоди перевищує реальні збитки позивача. Разом із поясненням надані письмові докази на підтвердження своєї позиції.

05.02.2025 від імені відповідача ТОВ «Фірма «Адмінгран» надійшов відзив з доданими письмовими доказами, з якого вбачається, що відповідач позову не визнає в зв`язку з його необґрунтованістю.

Цього ж дня від імені відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив з доданими письмовими доказами, з якого вбачається, що відповідач позову не визнає в зв`язку з його необґрунтованістю.

26.03.2025 у підготовчому провадженні було встановлено, що представник позивача адвокат Кравченко І. О. подала до канцелярії суду письмову заяву про залишення позову до ОСОБА_2 без розгляду. Зазначена обставина знайшла своє підтвердження в ході підготовчого засідання.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду. Цією ж ухвало залучено до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». У подальшому постановлено здійснювати розгляд даної справи за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Адмінгран», треті особи: ОСОБА_2 та публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди.

14.04.2025 представник позивача подала додаткові докази та в підготовчому засідання просила поновити їй строк на їх подачу. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, постановленою відповідно до ч. 5 ст. 259 ЦПК України, було відмовлено у поновленні процесуального строку на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази не прийняті до розгляду.

15.04.2025 від імені відповідача подані письмові пояснення разом з письмовими доказами на заяву про зміну розміру позовних вимог. Окрім того, подане клопотання про відмову в прийняті доказу позивача, яка приєднано до справи та має бути розглянуте по суті в ході судового розгляду щодо його допустимості, достовірності та належності.

Від поданого 15.04.2025 клопотання про витребування доказів у позивача представник відповідача в підготовчому засіданні відмовився, про що судом постановлена ухвала в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України.

Також судом в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України постановлена ухвала про допит позивача в якості свідка у даному спорі.

З`ясувавши обставини, що визначені ст. 197 ЦПК України, Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 16.04.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ з 25.04.2025 змінене найменування Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області на Переяславський міськрайонний суд Київської області.

Представник позивача адвокат Кравченко І. О. обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20.08.2025 о 15:50 год на вул. Григорія Сковороди, 73 в м. Переяславі сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений належний позивачці автомобіль марки «Hyudai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також автомобіль марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить іншій особі. Винуватцем ДТП визнаний відповідач, як водій автомобіля марки «ЗИЛ-431410», реєстраційний номер НОМЕР_3 з бортовим причіпом «ГКБ 817», реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2024 року відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

03.09.2024 склала заяву до ПАТ «НАСК «Оранта» про страхове відшкодування.

02.10.2024 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта» був виготовлений звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням належного позивачу транспортного засобу.

09.10.2024 ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування позивачці в розмірі 94 147 грн 99 коп.

Отримавши ці кошти, позивач звернулася до ФО-П ОСОБА_3 за послугою про відновлення (ремонт) пошкодженого автомобіля. Зазначена особа за актом виконаних робіт від 06.12.2024 передала позивачу відновлений автомобіль. Вартість відновлювальних робіт (разом із використаним матеріалом) склала 132 870 грн.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 22, 1194 та 1272 ЦК України просить стягнути із відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхової виплати в розмірі 38 722 грн 00 коп.

Таку вимогу також обґрунтовує практикою Верховного Суду (постанова від 18.02.2020, справа № 522/1251/15-ц та від 15.10.2020, справа № 755/7666/19), яка зводиться до того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховуються у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, має бути сплачена особою, винною у вчиненні ДТП.

Також просить стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. Таку вимогу обґрунтовує тим, що в зв`язку з пошкодженням належного позивачці автомобіля вона пережила певний стрес, душевні страждання та страх за своє життя. Окрім того, позивачці довелося внести зміни в свій життєвий уклад, що було зумовлено відсутністю справного автомобіля, що використовувався нею у повсякденному житті. Також позивач до сьогодні вимушена докладати зусиль для відновлення її порушених прав внаслідок деліктних зобов`язань.

Окрім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу, що складає 5000 грн.

Відповідач подав відзив на позов у якому зазначив про те, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Фірма «Адмінгран» була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Відповідно до договору страхування був установлений ліміт відповідальності страховика в розмірі 160 000 грн; розмір франшизи - 0 грн.

17.09.2024 пошкоджений автомобіль позивача був оглянутий спеціалістом, за її участю, та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 був установлений (визначений) прямий матеріальний збиток в розмірі 230 138 грн 47 коп., що складає ринкову вартість автомобіля позивачки. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 297 115 грн 00 коп., а отже такий ремонт є економічно недоцільним, що узгоджується із нормою ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами ст. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у такому разі власнику пошкодженого транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

На підставі висновку вартості придатних залишків № 41812/1 від 02.10.2024 різниця між вартістю автомобіля позивачки до та після ДТП склала 94 147 грн 99 коп., що була виплачена позивачці страховиком у повному обсязі.

Позивач не оспорювала такої суми страхової виплати ні до страховика, ні до суду. Наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку від 15.10.2024 не може бути прийнятий до уваги, оскільки розмір відшкодування був установлений страховиком відповідно до вимог закону.

Щодо моральної шкоди відповідач заперечує на тій підставі, що позивач обмежилась формальним викладом обставин без належного способу доказування.

Третя особа ПАТ «НАСК «Оранта» у своєму поясненні указує на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави здійснення страхової виплати власнику пошкодженого транспортного засобу. Страхова виплата була здійснена на підставі таких вимог закону з урахуванням звіту про оцінку вартості матеріального збитку, що був складений на замовлення страхової компанії. Матеріальний збиток був визначений в розмірі 238 138 грн 47 коп., а відтак відповідно до ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, такий транспортний засіб вважається фізично знищеним.

У такому випадку, відповідно до ст. 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власнику пошкодженого транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

З метою врегулювання страхового випадку ПАТ «НАСК «Оранта» замовила висновок вартості придатних залишків, згідно якого вартість пошкодженого автомобіля склала 143 990 грн 48 коп. Отже, позивачу була виплачена різниця в розмірі 94 147 грн 99 коп. (238 138,47 - 143 990,48).

Звіт про оцінку, що був складений на замовлення позивачки, для перегляду страхового відшкодування страховику не надавався.

Третя особа ОСОБА_2 надав пояснення з яких убачається, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку їх безпідставністю та необґрунтованістю. Так, пред`явлена вимога про відшкодування моральної шкоди не підтверджена жодними доказами, а її обґрунтування носять формальний характер. Окрім того, надані позивачем докази не свідчать про проведення ремонтних робіт на заявлену суму.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що позивач, отримавши від страховика суму страхового відшкодування замовила іншу оцінку пошкодженого транспортного засобу. Результат оцінки пошкодженого автомобіля та суму страхового відшкодування, визначену страховиком, позивач до страховика не оспорювала. За результатами такої оцінки був складений відповідний звіт, що за своєю сумою відрізнявся від звіту, що був виготовлений на замовлення страховика. У подальшому позивач передала свій пошкоджений автомобіль суб`єкту господарювання для проведення відновлювального ремонту, по завершенню якого був складений відповідний акт на підставі якого позивач готівкою сплатила вартість робіт. Зазначений акт виконаних робіт страховику позивач не надавала. Жодного фінансового чи фіскального документу позивачу на підтвердження проведення такої роботи видано не було. За таких обставин, просить стягнути із відповідача різницю між сплаченою позивачем сумою вартості відновлювального ремонту та сумою отриманого нею від страховика страхового відшкодування.

Окрім того, просить стягнути на користь позивача моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП вона відчула та пережила страх, більше трьох місяців була позбавлена можливості користуватися автомобілем, що спричинило певні незручності в її житті.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про те, що вину водія відповідача в ДТП не оспорює, оскільки внаслідок старіння металу відбулося роз`єднання автомобіля та причепа, який пошкодив автомобіль позивача, що був припаркований обабіч проїзної частини дороги. Відповідача в цей час не було, а тому її доводи про відчуття страху під час та внаслідок ДТП, є неспроможними. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована страховиком, то всі належні позивачу виплати має відшкодовувати страховик. Як йому відомо, страховик здійснив всі передбачені законом дії та виплатив позивачу страхову суму, що є різницею між вартістю автомобіля до ДТП та після неї, бо за результатом оцінки автомобіля він визнаний фактично знищеним.

Щодо обґрунтування вартості відновлювального ремонту, проведеного СПД ОСОБА_4 зазначає, що складений та виданий ним акт виконаних робіт не відповідає вимогам законодавства, оскільки не підтверджений замовленням-нарядом, в якому детально описуються узгоджені між замовником та виконавцем види та вартість робіт. Окрім того, з акту вбачається, що відновлювальний ремонт був проведений в один день, що не відповідає даним нормо-годин у ньому. Окрім того, такий об`єм робіт за один день виконати не можливо, що підтверджується показаннями самої позивачки, допитаної судом в якості свідка, про те, що ремонт тривав близько трьох місяців.

Наявність моральної шкоди та її розмір вважає недоведеним, а тому просить відмовити у задоволенні такої вимоги.

Представник НАСК «Оранта» вважає, що пред`явлений позов задоволенню не підлягає, оскільки страховик здійснив усі передбачені законом дії та, оцінивши пошкоджений автомобіль позивачки, здійснив страхову виплату, розмір якої є різницею між вартістю автомобіля до ДТП та вартістю автомобіля після ДТП, оскільки його ремонт визнаний економічно недоцільним.

Наданий позивачем суду висновок оцінювача та акт виконаних робіт у СПД ОСОБА_4 до страховика не подавався.

Третя особа ОСОБА_2 підтримав подані ним письмові пояснення про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Дослідивши докази по даній справі судом було встановлено таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 07.05.2009 вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

20 серпня 2024 року о 15.50 год по вул. Г. Сковороди, 73 в м. Переяславі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ЗИЛ 431410», реєстраційний номер НОМЕР_3 з бортовим причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілів марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 20 вересня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. Постанова набрала законної сили 30 вересня 2024 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль марки «ЗИЛ 431410», реєстраційний номер НОМЕР_3 та бортовий причеп «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_4 належить ТОВ «Фірма «Адмінгран»

Відповідно до Полісу № 221422529 від 10.06.2024 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки автомобіль марки «ЗИЛ 431410», реєстраційний номер НОМЕР_3 є забезпеченим транспортним засобом. Страховиком за таким договором є ПАТ «НАСК «Оранта».

Оскільки цивільно-правову відповідальність відповідача застраховано в ПАТ «НАСК «Оранта», 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою від 03.09.2024 про виплату страхового відшкодування.

17.09.2024 аварійним комісаром ПАТ «НАСК «Оранта» за участю позивача був оглянутий її пошкоджений автомобіль та складений протокол (акт) огляду транспортного засобу у якому зафіксував пошкодження цього автомобіля.

Відповідно до звіту № 41812 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02.10.2024, складеного ФО-П ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 297 115 грн 64 коп.; ринкова вартість цього автомобіля становить 238 138 грн 47 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 238 138 грн 47 коп.

Висновком вартості придатних залишків № 41812/1 від 02.10.2024, складеного ФО-П ОСОБА_5 вартість пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент огляду становить 143 990 грн 48 коп.

Уповноважена особа ПАТ «НАСК «Оранта» склала розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що становить 94 147 грн 99 коп., оскільки автомобіль вважається фізично знищеним. Сума страхового відшкодування визначена як різниця між дійсною вартістю автомобіля до ДТП та його вартістю після ДТП. Також склала страховий акт на цю суму, яким був визначений такий же розмір страхового відшкодування та зазначені реквізити для виплати коштів потерпілій.

Випискою із банківського рахунку позивача підтверджений факт зарахування 09.10.2024 на поточний рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 94 147,99 грн. (за мінусом комісії в розмірі 50,00 грн).

11.10.2024 оцінювач ОСОБА_6 склав акт технічного стану колісного транспортного засобу у якому зазначив виявлені пошкодження автомобіля позивача внаслідок ДТП.

15.10.2024 ФО-П ОСОБА_7 та оцінювач ОСОБА_6 на замовлення позивача склали звіт про визначення вартості матеріального збитку із якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача за витратним підходом складає 231 386 грн 87 коп., його ринкова вартість складає 232 306 грн 91 коп., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля складає 106 856 грн 65 коп., що є вартістю матеріального збитку.

06.12.2024 ФОП ОСОБА_4 , на підставі наряду-замовлення № 4138 від 06.12.2024 із позивачем, видав акт виконаних робіт № 4138 від 06.12.2024 про те, що ним були виконані роботи по ремонту належного позивачу автомобіля на загальну суму 132 870 грн 00 коп. Із цього акту вбачається, що ремонтні роботи проведені в один день - 06.12.2024, що ставить під сумнів результат такого акту, який не узгоджується із його змістом щодо виду робіт та часу їх виконання.

Із показань позивача, котра була допитана в якості свідка, вбачається, що вона не була присутня під час настання ДТП, оскільки її автомобіль був припаркований поблизу її місця служби. Прибувши на місце ДТП, вона помітила там ОСОБА_2 та декілька очевидців. Намагання врегулювати питання відшкодування завданої шкоди не було результативним, а тому було викликано патрульну поліцію для складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення відносно винуватця ДТП. Вона була в розпачі від того, що сталося з її автомобілем.

З місця ДТП вона поїхала до СТО, де мала проводити ремонтні роботи. Там вона обговорила термін і вартість робіт. Автомобіль вона забрала з цієї СТО 06.12.2024, сплативши вартість робіт готівкою. Огляд її автомобіля представником ПАТ «НАСК «Оранта» проводився там же. Коли огляд здійснювався оцінювачем ОСОБА_6 , вона присутня не була, був її чоловік.

На початку вересня 2024 року вона звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. Заяви про погодження суми страхового відшкодування вона не підписувала.

09.10.2024 на її картковий рахунок надійшли кошти від ПАТ «НАСК «Оранта» як страхове відшкодування.

Від 20.08.2024 до 06.12.2024 вона була позбавлена можливості користуватися автомобілем, що негативно вплинуло на її життєвий уклад, оскільки вона була вимушена змінити свій стиль та ритм життя. Питання, які можна було вирішити із використанням автомобіля, довелося вирішувати в інший спосіб: громадський транспорт, пішки та таксі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, в силу статті 79 цього кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При вирішенні даного спору суд застосовує норми вищевказаного Закону, в редакції, що діяла на день заподіяння шкоди та її відшкодування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону на день страхового випадку) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Із наявних в справі доказів судом встановлено, що під час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Майнова шкода, завдана внаслідок ДТП, становить 238 138 грн 47 коп., що була визначена оцінювачем на замовлення страховика, а відновлювальний ремонт - 297 115 грн 00 коп. Тобто, такий ремонт є економічно недоцільним, а тому страховиком були здійснені дії, спрямовані на встановлення вартості автомобіля після ДТП, який був визначений в розмірі 143 990 грн 48 коп. Таким чином, страховиком було прийнято рішення виплатити позивачу суму страхового відшкодування, що становить різницю між дійсною вартістю автомобіля до ДТП та вартістю його залишків після ДТП.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до приписів статті 21 вищевказаного Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Тобто, володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) - (36.1) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За приписами статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) - (36.2) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отриманнявідшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, оскільки позивач фактично погодилася із визначеною сумою страхового відшкодування, що була визначена оцінювачем на замовлення страховика; фактично між потерпілою і страховиком було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і жоден із них не наполягав на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, то суд дійшов висновку про те, що позивачка (потерпіла) отримала від третьої особи (страховика) узгоджений розмір страхового відшкодування.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Фактично позивачка не погоджується з розміром отриманого нею від страховика страхового відшкодування, оскільки надала суду докази про понесення нею витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що перевищують його. Оцінка пошкодженого транспортного засобу позивачки була проведена оцінювачем на замовлення страховика (третьої особи) у присутності позивача та її результат нею не оскаржувався.

Натомість, страховик скористався нормою ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) та здійснив потерпілій (позивачці) самостійно визначену ним суму страхового відшкодування. Проте, суду не надано доказів того, що страховик надіслав повідомлення про прийняте рішення. Обмеживши, фактично, потерпілу на вчинення нею дій, що визначені ст. 36 (36.7) вищевказаного Закону відповідно до якого рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Указана норма Закону чітко передбачала узгодження страховиком розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отриманнявідшкодування. Наявність чи відсутність такого узгодження між страховиком та потерпілим має бути доведене під час судового розгляду у спорі між цими особами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження та складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Наведені висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15 (провадження № 61-13692св18), від 31 березня 2021 року у справі № 127/19300/17 (провадження № 61-15592св19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/2064/19 (провадження № 61-8363св22).

Відповідно до звіту № 41812 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02.10.2024, складеного ФО-П ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 297 115 грн 64 коп., тоді як його ринкова вартість становить 238 138 грн 47 коп. Отже, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 238 138 грн 47 коп.

Отже, вказаним звітом установлено, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, а тому суд виходить з того, що розмір завданого матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню позивачу, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Спеціалістом (оцінювачем) установлено, що вартість автомобіля марки «Hyundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент огляду в пошкодженому стані становить 143 990 грн 48 коп.

Судом встановлено, що ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 94 147,99 грн, розраховане за такою формулою: 238 138,47 грн (вартість автомобіля до ДТП) - 143 990,48 грн (вартість автомобіля після ДТП) = 94 147,99 грн.

Позивач погодилася із виплаченою ПАТ «НАСК «Оранта» сумою страхового відшкодування та будь-яких вимог до страховика не заявляє.

З викладеного вбачається, що завданий позивачу матеріальний збиток відшкодований страховиком у повному обсязі.

Водночас, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди (132 870,00 грн) і страховою виплатою (94 147,99 грн) у сумі 38 722,00 грн.

Проте, такі вимоги позивачки безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ПАТ «НАСК «Оранта» виконало свій обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, хоча розмір такого відшкодування є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності). Водночас статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування страховиком шкоди у розмірі вартості транспортного засобу до ДТП в разі його фізичного знищення.

Стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 38 722 грн, тобто різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суперечитиме наведеним положенням законодавства, оскільки страховою виплатою (страховим відшкодуванням) потерпілому відшкодовано фактичний розмір завданої шкоди (без франшизи). Позивачка не була позбавлена можливості реалізувати залишки її транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту. Навпаки, вона його відновила, не зважаючи на те, що такий відновлювальний ремонт був визнаний спеціалістами економічно необґрунтованим. Окрім того, жодного допустимого, належного та достатнього доказу щодо такої вартості відновлювального ремонту суду не надала.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц.

В постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/11069/16-ц зазначено, що задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому відшкодовується страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У даному випадку, правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є деліктне зобов`язання відповідача перед позивачкою відповідно до ст. 23 та 1167 ЦК України.

Зважаючи на обґрунтування позивачки щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди суд не вважає їх достатньо обґрунтованими та доведеними доказами. Відчуття страху за своє життя та здоров`я в момент ДТП не було присутнє у позивачки, оскільки її не було на місці ДТП. Наявність таких почуттів у неї, як у водія, можуть бути щоденними, коли вона як водій є учасником дорожнього руху. Неможливість використовувати автомобіль у власних справах, задля потреб сім`ї дійсно може свідчити про певні негативні зміни в життєвому укладі позивача, а докладання нею зусиль до відновлення порушеного права - має ознаки душевних переживань.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд доходить висновку, що позивачу дійсно було завдано моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням належного на праві власності майна.

Вирішуючи питання розміру завданої моральної шкоди, суд вважає, що 10 000 грн. будуть достатньою та розумною грошовою компенсацією за завдану позивачці моральну шкоду.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягує їх пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди в зв`язку з її безпідставністю, то розмір судових витрат пропорційний до задоволеної суми.

Ціна позову була визначена позивачкою в розмірі 144 529 грн 22 коп. з якої було сплачено судовий збір в розмірі 1 445 грн 30 коп. У подальшому позивач змінила (зменшила майнову вимогу). Також позивач понесла витрати в розмірі 5 000 грн за оцінку пошкодженого автомобіля та 5 000 грн витрат на правову допомогу.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 10 000 грн в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, а у задоволенні вимоги майнового характеру слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги задоволені судом на 6,91% (144 529,22 х 100% = 10 000 х Х%). Отже, сплачений судовий збір підлягає частковому відшкодуванню на суму 99,87 грн (1445,30 х 6,91%); витрати на правову допомогу на суму 345,50 грн (5000 х 6,91%).

Витрати на проведення оцінки пошкодженого автомобіля в розмірі 5000,00 грн відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні майнової вимоги.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 509, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Адмінгран», треті особи: ОСОБА_2 та публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Адмінгран» на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди та 445 (чотириста сорок п`ять) грн 37 коп. судових витрат.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення проголошено 26.05.2025 відповідно до приписів ст. 123, 244 та 268 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ;

представник позивача: адвокат Кравченко Ірина Олегівна, адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ;

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Адмінгран», адреса місцезнаходження: вул. Новокиївське шосе, буд. № 41А, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область, 08400; ;

третя особа: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», адреса місцезнаходження: вул. Здолбунівська, буд. № 7Д, м. Київ, 02081; .

третя особа: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Суддя: О. І. Рева