Провадження № 2/643/224/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Скотаря А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Серікової Я.В.,

представника позивача Куксова В.В.,

представника відповідача Сівовни Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеконференції заяви представника відповідача адвоката Сівовни Юрія Вікторовича про залишення позовної заяви без руху та направлення справи за підсудністю до належного суду у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне», -

установив:

ОСОБА_1 25.12.2023 через свого представника адвоката Куксова В.В. звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», в якій просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування в розмірі 3585907,85 грн, пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення у розмірі 22591219,46 грн, три відсотки річних від вартості послуги в розмірі 61893,75 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000,00 грн.

Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.03.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

19.05.2025 представником відповідача Сівовною Ю.В. подано заяви про залишення позовної заяви без руху та направлення справи за підсудністю до належного суду.

Заява про залишення позову без руху обґрунтована тим, що цей спір не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), оскільки застосування Закону до даних правовідносин можливе лише тоді, коли предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними законами (ЦК України, спеціальні закони, тощо). Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію (послугу) для особистих потреб, а коли така продукція (послуга) вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. У цій справі спір виник щодо відносин, які виникли в результаті укладеного договору, тобто вже після укладення договору страхування, у зв`язку з чим до таких правовідносин не можуть застосовуватись положення Закону, зокрема, звільнення від сплати судового збору. Крім того, відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст.137 ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості про те, яке право споживача порушено, коли і в чому це виявилося. Однак, у позовній заяві відсутні відомості про спосіб порушення прав позивача як споживача, відсутнє будь-яке посилання на порушення прав, передбачених Законом, що унеможливлює застосування такого закону до правовідносин у цій справі.

Також представник відповідача послався на судову практику судів апеляційної інстанції, яка свідчить про підтримку такого підходу у подібних правовідносинах. Зокрема в ухвалі Одеського апеляційного суду від 03.05.2024 у справі № 522/8237/20, ухвалі Київського апеляційного суду від 22.04.2024 № 278/4346/22 зазначено, що предметом спору є не якість страхових послуг та надання про них відповідної інформації, а права та обов`язки сторін, які хоча і виникли на підставі укладеного між сторонами договору страхування, проте стосуються вирішення питання відшкодування шкоди, а тому на спірні відносини Закон «Про захист прав споживачів» не поширюється, оскільки правовідносини сторін у цьому випадку врегульовано положеннями ЦК України, Законом України «Про страхування», який є спеціальним до даних правовідносин, і, безпосередньо, умовами укладеного договору страхування». Також Верховним судом зроблено висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування (постанова Верховного Суду України від 11.03.2015 у справі № 6-126цс14, постанова Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 569/6553/20).

Отже, позивач не звільнений від сплати судового збору, таким чином при поданні позовної заяви порушено ч. 4 ст. 177 ЦПК України, що має наслідком залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі.

Заява про направлення справи за підсудністю до належного суду обґрунтована аналогічними доводами: не розповсюдження на виниклі правовідносини Закону, а відтак неможливості застосування правила підсудності за вибором позивача, у цьому випадку за своїм зареєстрованим місцем проживання, справа повинна розглядатися за місцезнаходженням відповідача, що належить до територіальної підсудності Голосіївського районного суду м. Києва.

У судовому засіданні представник відповідача обидві заяви підтримав та просив задовольнити.

Представник позивачки у судовому засіданні проти заяв заперечував, посилався на те, що відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть подаватися за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка є споживачем, оскільки уклала договір страхування як фізична особа для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю. Після укладення договору страхування між сторонами виникають правовідносини, в межах яких споживач має право на якісне надання послуг, зокрема на своєчасну та повну виплату страхового відшкодування. Позовна заява стосується саме порушення обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування, що безпосередньо зачіпає права споживача, передбачені законодавством. Відсутність прямого посилання на Закон у тексті позовної заяви не змінює правової природи правовідносин, які виникли між сторонами. Окрім того за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг. Посилався на практику Верховного Суду зокрема постанови від 11.03.2015 у справі №6- 126цс14 та від 17.05.2022 у справі № 569/6553/20, у яких суд визнавав спори за договорами страхування як такі, що регулюються нормами про захист прав споживачів. Просив у задоволенні заяв представника відповідача відмовити.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, установив таке: 27.01.2022 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Євроінс Україна» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО Класичне». Позивачка звернулась до суду з позовом через невиплату їй страхового відшкодування за вказаним вище договором та просила захистити її права як споживача, стягнути суму страхового відшкодування, пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 3% річних та судові витрати, посилаючись на те, що вона є споживачем послуг за договором страхування. Вважала, що у зв`язку з незаконною відмовою ПАТ «СК «Євроінс України» у виплаті страхового відшкодування вона набула право споживача послуг страхування, а відповідач обов`язки виконавця послуг страхування.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування», ст. 979 ЦК України договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Таким чином договір страхування за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 цього Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» убачається, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають із договорів страхування.

Аналізуючи вказані правові норми суд вважає, що положення про відповідальність страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2022 у справі 569/6553/20.

Тому Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Оскільки позивач є стороною вищевказаного договору та споживачем послуг, а Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачем і виробником, виконавцем, продавцем під час продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики, тому право на отримання страхового відшкодування, пені та 3% річних у ОСОБА_1 виникло як у споживача.

Посилання представника відповідача на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 17.05.2022 у справі 569/6553/20 щодо незастосування до виниклих правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів» є нерелевантними. Верховний Суд у вказаній постанові зробив висновок про неможливість застосування п. 5 ст. 10 Закону до позовних вимог щодо визначення розміру пені за невиконання зобов`язання через її визначення у договорі страхування, а не в цілому до спорів, що виникають з приводу відмови у виплаті страхового відшкодування між страхувальником та страховиком.

Таким чином цей позов підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого позивач звільнений від сплати судового збору та до позову застосовуються правила ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо права споживача на звернення до суду, в тому числі за своїм місцем проживання. Позивач зареєстрована на території Салтівського району міста Харкова, що відноситься до юрисдикції Салтівського районного суду міста Харкова (до зміни найменування суду 28.04.2025 Московського районного суду м. Харкова).

Ураховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяв представника відповідача про залишення позову без руху та направлення справи за підсудністю Голосіївському районному суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача.

Керуючись ст.ст. 28-31, 185, 259-261 ЦПК України, суд-

постановив:

Заяви представника відповідача адвоката Сівовни Юрія Вікторовича про залишення позовної заяви без руху та направлення справи за підсудністю до належного суду у цивільній справі ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 26.05.2025.

Суддя А.Ю. Скотар