Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Савінської А.О., за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Горбенко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу),

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2024 року позивач ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) в сумі 17 000 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 28.09.2023 між сторонами був укладений договір обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-, забезпечений транспортний засіб Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , за участю якого, а також за участі транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 30.07.2024 у м. Кривому Розі відбулася ДТП, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.08.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. Оскільки на дату вчинення ДТП відповідальність заподіювача шкоди ОСОБА_1 була забезпечена у позивача, то 05.09.2024 власником пошкодженого ТЗ Ford Focus було письмово повідомлено про ДТП та 06.09.2024 подано заяву про страхове відшкодування. Відповідно до угоди, укладеної між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 , на користь останнього 20.09.2024 було виплачено страхове відшкодування в узгодженому сторонами розмірі 17 000 грн, із розрахунку 20 200 грн (узгоджена сума матеріального збитку) 3200 грн франшизи. У зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_1 після ДТП за його участю місця пригоди, до позивача після виплати страхового відшкодування перейшло право регресної вимоги до відповідача.

Ухвалою судді від 11 грудня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 27 грудня 2024 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 27 грудня 2024 року за клопотанням представника відповідача судовий розгляд відкладений на 20 січня 2025 року.

20 січня 2025 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача про долучення доказів, відкладено розгляд справи на 26 лютого 2025 року для ознайомлення позивача з долученими доказами.

Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів, судовий розгляд відкладений на 20 березня 2025 року.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкладено судовий розгляд на 14 квітня 2025 року за клопотанням представника відповідача через її участь у якості захисника у слідчих діях.

14 квітня 2025 року судовий розгляд відкладений на 20 травня 2025 року за клопотанням представника відповідача про ознайомлення із витребуваними доказами.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні у вирішення спору поклався на розсуд суду, однак пояснив, що не розуміє чому він повинен сплачувати страхове відшкодування, оскільки його відповідальність застрахована і відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія, якій він сплачував страхові платежі.

Представник відповідача підтримала думку відповідача, при цьому пояснила, що позивач дійсно за законом має право на регресну вимогу, оскільки постановою суду встановлено факт залишення місця ДТП відповідачем, однак звернула увагу, що під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не у повному обсязі розумів наслідків визнання його винуватим, інакше він би доводив свою невинуватість у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП. У вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2024 року, о 16.30 годині, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Vivaro, н/з НОМЕР_1 , рухаючись біля буд. 18 по вул. Бикова в м. Кривому Розі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виконанні маневру обгону не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Ford Focus, н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку прямо. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки, після чого ОСОБА_1 залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 (а), 13.1 ПДР України.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 26.08.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с.8).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи 28 вересня 2023 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР-3239705, забезпечений транспортний засіб Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 5).

Представник власника автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» 30 липня 2024 року з повідомленням про ДТП та 05 вересня 2024 року з заявою про страхове відшкодування (а.с. 9, 10, 12).

06 вересня 2024 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 з метою врегулювання ДТП, що сталася 30.07.2024, уклали угоду про розмір страхового відшкодування, згідно з якою сторони досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування, не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; сума матеріального збитку, щодо якої сторони досягли згоди, становить 20 200 грн та з урахуванням франшизи погодилися на суму страхового відшкодування у розмірі 17 000 грн (а.с. 14).

20 вересня 2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» складений Страховий акт № ЦВ/24/5196, відповідно до якого ДТП від 30.07.2024 визнано страховим випадком та прийнято рішення виплатити страхове відшкодування у розмірі 17 000 грн (а.с. 15, 66).

Згідно з платіжним дорученням № 51465 від 20 вересня 2024 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування у вищевказаному розмірі (а.с. 16).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. в) п.п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідач ОСОБА_1 , який визнаний винуватим у спричиненні ДТП, після якої самовільно залишив місце пригоди (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Враховуючи те, що вищевказана ДТП сталася з вини відповідача, який самовільно залишив місце пригоди, розмір матеріальних збитків, завданих власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , склав 17 000 грн, страховик відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатив потерпілому суму страхового відшкодування у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 17 000 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 3028 грн.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 211, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу) задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в порядку зворотної вимоги (регресу) у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 23 травня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко