Справа № 463/2383/24 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р. Р.
Провадження № 22-ц/811/3663/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м.Львів

Справа № 463/2383/24

Провадження № 22-ц/811/3663/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова, ухвалене у м. Львові 28 жовтня 2024року у складі судді Грицка Р.Р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання боргу безпідставним та зобов`язання до вчинення дій; зустрічним позовом ЛМКП «Львівводоканал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

19 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ЛМКП «Львівводоканал» про визнання незаконними дій щодо нарахування боргу в розмірі 31 328,37 грн. за послуги з водопостачання та водовідведення, які надаються у квартиру АДРЕСА_1 ; визнання боргу безпідставним та зобов`язання відповідача списати цей борг. В обґрунтування позову посилається на те, що 7 листопада 2012 року він (позивач) на прилюдних торгах придбав зазначену квартиру. Ці торги оскаржувалися у судовому порядку. Суди розглядали справу до жовтня 2016 року.

На момент його вселення у квартиру, вона була обладнана лічильниками обліку споживання води, яким такий облік проводиться і на даний час. У липні 2021 року він ( ОСОБА_3 ) отримав квитанцію на оплату послуг відповідача, у якій зазначено про наявність боргу у розмірі 17 884,65 грн. Під час з`ясування причини утворення заборгованості у зазначеному розмірі відповідач повідомив йому, що у листопаді 2017 року в телефонному режимі було подано показники лічильника із значенням 1007 куб.м. Заперечує факт подання таких. Вказує, що з 2009 року у квартирі встановлений незмінний лічильник № 233153 і станом на вересень 2023 року його показники становлять 866 куб.м. У лютому 2023 року через відсутність доступу до квартири, відповідач зняв з обліку прилади обліку води, хоча перед цим не переконався чи має позивач можливість надати доступ до квартири у вибраний відповідачем час. Вважає, що відповідач використовує неточні і недостовірні дані, внаслідок чого обрахований ним борг є неправомірним та підлягає списанню. Просить позов задовольнити.

10 квітня 2024 року ЛМКП «Львівводоканал» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 31 788,61 грн. Вказує, що ЛМКП «Львівводоканал» правомірно проводив нарахування плати за надані послуги, а ОСОБА_3 не виконував свого обов`язку зі сплати житлово-комунальних послуг. Зазначає, що до лютого 2016 року послуги з водопостачання та водовідведення до квартири ОСОБА_3 надавало ЛКП «ДІМ», надалі виконавцем цих послуг було призначено ЛМКП «Львівводоканал», якому при передачі бази даних було передано інформацію про позивача, за яким був зареєстрований прилад обліку води № 26546 з показником 401 куб.м. Стверджує, що 17 листопада 2017 року за особовим рахунком ОСОБА_3 подано показник про використання 1007 куб.м. До серпня 2022 року, коли було подано показник на рівні 1782 куб.м ОСОБА_3 не подавав показників води, через що йому нараховувалась плата згідно середньодобового споживання. Вказує, що з лютого 2016 року по даний час ОСОБА_3 не надає доступу до приладу обліку води, що стало підставою для зняття такого з обліку. Просить задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ЛМКП «Львівводоканал» про визнання незаконними дій щодо нарахування боргу у розмірі 31 328,37 грн та зобов`язання списати борг. Задоволено позов ЛМКП «Львівводоканал». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЛМКП «Львівводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у загальному розмірі 31 788,61 грн., проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду через свого представника ОСОБА_1 оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його ( ОСОБА_3 ) позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вказує, що оплачуватись повинні саме спожиті/надані послуги, а не послуги за неіснуючими показниками, що відповідає принципу справедливості рішення та цивільно - правової відповідальності. Вказує, що з часу вселення (2016 рік) і по даний час в квартирі наявні прилади обліку водопостачання, встановлені ще попереднім власником, а саме лічильник холодної води за № 23315. Саме цей лічильник був на обліку у ЛКП «ДІМ» з 2008 року, що підтверджується долученою довідкою цього ЛКП. Позивач за зустрічним позовом не надав доказів того, що на момент передачі інформації про споживачів з ЛКП у цій квартирі був наявний інший лічильник. Не може вважатись належним доказом «історія квартирного лічильника № 26546» та відомості про нарахування та оплату послуг по такому, оскільки докази про те, що квартира була обладнана лічильником з таким номером, відсутні. Зазначає, що повідомлення ОСОБА_3 про необхідність допустити контролера до квартири мало бути вручене під розписку або скеровано рекомендованим листом по місцю його реєстрації. Вважає, що залишення в дверях повідомлення про надання доступу до квартири 14 лютого 2022 року та 16 лютого 2022 року, складення акту про недопущення до квартири і, як наслідок, - зняття приладу обліку з абонентського обліку 7 березня 2022 року свідчить про протиправність дій відповідача, які полягають у штучному збільшенні заборгованості та нарахування такого за ненадані послуги у завищених обсягах.

6 січня 2025 року представником ЛМКП «Львівводоканал» подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначено про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке підлягає залишенню без змін з відхиленням апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом представником ЛМКП «Львіводоканал» надано розрахунок споживання його послуг я квартирі, яка належить ОСОБА_3 , виходячи із нормативі споживання у випадку відсутності приладу обліку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 13 Конституції України власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 1 Закону України № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-IV визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1875-IV споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно позицій Верховного Суду, наведених у постановах від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Послуги з водопостачання та водовідведення у цю квартиру надає ЛМКП «Львівводоканал».

ОСОБА_4 посилається на те, що у його квартирі встановлено лічильник обліку холодної води № 233153.

Згідно акта № 0288567 про прийняття вузла обліку на абонентський облік від 12 вересня 2023 року, відповідачем прийнято на абонентський облік лічильник № 233158 з показником 866 куб.м.

ОСОБА_4 вказує, що у номері цього лічильника допущено описку і вірним є № 233153.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 26 липня 2023 року, саме лічильник № 233158 був переданий на повірку, за результатами якої встановлено його відповідність встановленим вимогам.

З листа ЛМКП «Львівводоканал» вбачається, що у нього на реєстрації перебували прилади обліку № 26546 та № 516565. Жодних актів щодо заміни їх на інші не має.

З історії лічильника № 26546 вбачається, що з 1 лютого 2016 року по 1 лютого 2023 року введення показів, за виключенням двох випадків, відбувалося згідно з середніми показниками. 17 листопада 2017 року введено показники про споживання 597 куб.м (кінцеві показники 1007 куб.м). За твердженням відповідача, інформація про таку кількість споживання надійшла від споживача.

ОСОБА_3 заперечує подання ним таких показників.

У відомостях про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення зазначено, що 12 вересня 2023 року взято на облік лічильник холодної води № 233158, а у листопаді 2017 року зафіксовано повідомлення про споживання 597 куб.м. З жовтня 2016 року до листопада 2017 року відсутні будь-які відомості про споживання води та нарахування плати.

14 лютого 2023 року ЛМКП «Львівводоканал» направив позивачу листа про необхідність надання доступу до квартири.

16 лютого 2023 року складено акт про відсутність доступу до квартири.

Листом від 7 березня 2023 року № ДВ-3426 відповідач за первісним позовом повідомив позивача, що у зв`язку з недопуском контролера для зняття показників приладів обліку, а також неподанням показників приладів обліку в ЛМКП «Львівводоканал», лічильники знімаються з абонентського обліку.

Згідно долученого до зустрічного позову розрахунку загальний розмір заборгованості становить 31 788,61 грн., з яких заборгованість за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період з 1 квітня 2016 року по 1 квітня 2024 року становить 30 802,77 грн., заборгованість за абонентське обслуговування постачання води за період з 1 березня 2022 року по 1 квітня 2024 року - 639,53 грн., заборгованість за абонентське обслуговування відведення води за період з 1 березня 2022 року по 1 квітня 2024 року - 346,31 грн. Суд першої інстанції задовольнив зустрічний позов та ухвалив у такому розмірі стягнути заборгованість із ОСОБА_3 .

Спірні правовідносини на даний час регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII) від 9 листопада 2017 року, який набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року. До цього часу чинним був Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 1875-IV) від 24 червня 2004 року.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що ОСОБА_3 не оплачує послуги з водопостачання та водовідведення.

Згідно розрахунку, наданого відповідачем, за період з 1 січня 2016 року по 1 квітня 2024 року позивач сплатив за послуги у травні 2018 року - 377,83 грн., червні 2018 року - 196,56 грн., серпні 2021 року - 272,01 грн., та в жовтні 2021 року - 272,01 грн.

На думку суду цих аргументів достатньо для того, щоб поставити під сумнів обґрунтованість первісного позову, проте важливо зазначити таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України № 1875-IV, п. 2 ч. 1 ст. 29 Закону України № 2189-VIII споживач зобов`язаний забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку, розподільчих систем представників виконавця/виробника за наявності в них відповідного посвідчення, в т.ч. для зняття контрольних показників засобів обліку.

Саме на споживача закон покладає обов`язок забезпечити доступ до засобів обліку і жодного доказу про виконання цього обов`язку позивач не надав, він не забезпечив доступу контролера для зняття контрольних показників засобів обліку.

Відповідно до абз. 2 ч.1, абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня не допуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Встановлено, що позивач ухилився від оплати комунальних послуг і надання доступу до засобів обліку, жодного разу не подавав своїх показників. Згідно історії квартирного лічильника, з 1 лютого 2016 року по 1 лютого 2023 року надання показів лічильника відбувалось у листопаді 2017 року в кількості 597 куб.м та в серпні 2022 року в кількості 30 куб.м, а решта норми розраховувалась як середні показники. Позивачем не надано суду доказів протилежного.

Відповідач як виконавець житлово-комунальних послуг зобов`язаний надати інформацію про особу, від якої ним отримано інформацію про обсяги спожитої послуги, а також про спосіб отримання цієї інформації.

Таких доказів відповідач не надав та подав заяву про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки.

Згідно із ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що спірне нарахування обсягу спожитої послуги водопостачання в розмірі 597 куб.м відбулось у листопаді 2017 року.

Із позовом про визнання боргу безпідставним ОСОБА_3 звернувся до суду 19 березня 2024 року.

Судом не встановлено підстав для переривання перебігу позовної давності за спірним зобов`язанням.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов`язаний щомісяця вносити плату за спожиті комунальні послуги, мав змогу дізнатись про те, що у листопаді 2017 року відповідач зафіксував показники споживання на рівні 597 куб.м.

Відповідно до постанов Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, та № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Встановлено, що відповідач правомірно проводив нарахування плати за надані послуги за період з 1 квітня 2016 року по 1 квітня 2024 року (за виключенням листопада 2017 року) з огляду на середньодобові показники споживання, оскільки позивач у цей період не подавав показників лічильника та не забезпечив доступу до своїх засобів обліку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення позову ЛМКП «Львівводоканал».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із ч.ч.1 і 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов`язок ОСОБА_3 перед ЛМКП «Львівводоканал» сплачувати за надані послуги виникає із змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

З акту №66384 від 11 березня 2025 року вбачається, що представниками ЛМКП «Львівводоканал» знято показники приладів обліку. При перевірці стану водопровідної та каналізаційної мережі абонента ОСОБА_3 виявлено, що на водолічнильнику КВ-1.5, №233153 наявні покази - 00900 куб.м. Реєстраційна пломба не порушена. Лічильник з аналогічним номером зображений на наданому позивачем за первісним позовом знімку (т.1 а.с.141).

ОСОБА_3 стверджує, що про нарахування заборгованості за його особовим рахунком йому стало відомо із квитанції на оплату послуг в липні 2021 року, яка міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.19).

З матеріалів справи вбачається, що після цього ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача за первісним позовом для перерахунку по його особовому рахунку, оскільки вважав нараховану заборгованість безпідставною. Зазначене стверджується матеріалами справи, у якій міститься переписка сторін на протязі тривалого часу з цього питання.

З цим позовом ОСОБА_3 звернувся 19 березня 2024 року. Відтак, не можна погодитися із висновками суду першої інстанції про пропуск ним позовної давності.

Задовольняючи зустрічний позов, суд прийняв до уваги розрахунок заборгованості ОСОБА_3 з урахуванням показників лічильника № 233158, хоч є встановленим, що облік спожитих послуг з водопостачання та водовідведення у належній йому квартирі здійснюється лічильником № 233153.

Згідно відомостей про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення мешканця ОСОБА_3 , ос./рах. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , наданих суду апеляційної інстанції ЛМКП «ЛЬвівводоканал», заборгованість за період з 1 січня 2016 року по квітень 2025 року становить 13 384, 79 грн.; абонентське обслуговування постачання води за цим рахунком за період з 1 березня 2022 року по квітень 2025 року становить 1008, 20 грн.; абонентське обслуговування відведення води за цей період - 579, 50 грн., всього: 14 972, 49 грн.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні погодилася із цим розрахунком заборгованості, проти заборгованості у такому розмірі не заперечила.

Колегія суддів прийшла до висновку, що із відповідача за зустрічним позовом у користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14 972, 49 грн. (13 384, 79 грн. - заборгованість за надані послуги; за абонентське обслуговування постачання води - 1008, 20 грн.; за абонентське обслуговування відведення води за цей період - 579, 50 грн.

З урахуванням зазначеного, належить зробити висновок, що нарахування заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 16 816, 12 грн. є неправомірним.

Тому позови підлягають до часткового задоволення.

Відповідно довимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 накористь ЛМКП «Львівводоканал» підлягає стягненню 1 426, 19 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» щодо нарахування заборгованості за надані послуги у розмірі 16 816, 12 грн.

Зустрічний позов Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, код ЄДРПОУ - 03348471) заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 14 972, 49 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві грн. 49 коп.) та 1 426, 19 грн. (одну тисячу чотириста двадцять шість грн. 19 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий

Судді