Справа № 346/4216/24
Провадження № 2/346/222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Насадик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області (далі Печеніжинська селищна рада) про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_2 , який заповіту не залишив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивачки ОСОБА_3 , яка заповіту також не залишила.

Після їх смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 області.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняла їх дочка ОСОБА_4 , яка була матір`ю позивачки, так як була єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своїх батьків та проживала разом з ними на день смерті за однією адресою.

Однак, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і за життя не оформила право власності на зазначене будинковолодіння.

Позивачка прийняла зазначену спадщину після смерті своєї матері, оскільки проживала разом з нею на час її смерті, звернувшись до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері.

Однак, цією приватною нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на дану спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове будинковолодіння. У зв`язку із цим позивачці рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно.

Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, 01.05.2025 року її представник, адвокат Юркевич Христина Михайлівна подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Варчук І. в судове засідання не з`явилася, 02.09.2024 року до суду надійшла її заява від 22.08.2024 року, в якій вона просить розглянути справу без її участі та вказує, що визнає позовні вимоги (а. с. 59).

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №4 від 14.06.2024 р., ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батьками якої зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.74).

Згідно з даними свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (актовий запис №26) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 одружились 18.09.1961 року. У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а. с. 14).

Відповідно до даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (актовий запис №22) ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася позивачки, батьками якої зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а. с. 12).

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були дідом та бабою позивачки по лінії матері.

У відповідності до змісту свідоцтв про смерть серії НОМЕР_3 (актовий запис № 27) та серії НОМЕР_4 (актовий запис №26) вказані дід позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а баба 07.05.1999 року (а. с. 9, 10).

Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (актовий запис №32) ОСОБА_8 та позивачка уклали шлюб 14.11.1992 року. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а. с. 13).

Відповідно до даних свідоцтв про смерть серії НОМЕР_6 (актовий запис № 19) та серії НОМЕР_7 (актовий запис №63) батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а мати ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 8, 11).

Згідно з довідками № 153, 317, виданими 23.02.2024 р. та 23.04.2024 р. виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради, рішенням 20-ї сесії ІІІ демократичного скликання від 13.11.2001 року в с. Печеніжин назву вулиці «Дзержинського» змінено на « ОСОБА_10 », а номер будинку « АДРЕСА_2 » на зазначеній вулиці змінено на «50» згідно з рішенням того ж виконкому №149 від 24.11.2004 року (а.с.19, 20).

Судом також встановлено, що відповідно до довідок № 154 та № 348, виданих 23.02.2024 року та 10.05.2024 року вказаним виконавчим комітетом:

- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по одній другій частці кожному) належав спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вказане господарство відносилось до суспільної групи «робітничий двір». До смерті ОСОБА_2 в даному будинку було зареєстроване його місце проживання, його дружини ОСОБА_3 , позивачки та її матері;

-на момент смерті ОСОБА_3 за вищевказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивачки та її матері;

-на момент смерті матері позивачки за вищевказаною адресою було зареєстроване місце проживання позивачки;

-заповіти від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавчим комітетом даної селищної ради не посвідчувалися (а.с.16, 17).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 79731 від 20.03.2024 року та технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленими ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20.03.2024 року, згідно з архівниими даними станом на 31.12.2012 р. право власності зареєстровано в реєстровій книзі №3 під реєстровим №615, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , форма власноті приватна спільна часткова (по одній другій частці кожному). Дане майно складається із: житлового будинку (А), загальною площею 118 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м., вбиральні (К), сараїв (Л, Н), літньої кухні (М), криниці (№1), огорожі (№2-6). Зазначене будинковолодіння побудоване в період з 1941 р. по 1986 р. (а. с. 22-25).

Судом також встановлено, що 20.03.2024 року з метою прийняття вказаної спадщини за законом після позивачка звернулась з відповідною заявою до вищевказаної приватної нотаріуса, яка рекомендувала позивачці звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки позивачка не подала документи, які підтверджують право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вищевказане нерухоме майно, про що 14.06.2024 року вказаною приватною нотаріусом винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 21).

Згідно з даними спадкової справи № 72/2024, заведеної після смерті ОСОБА_4 , спадщину за законом прийняла лише позивачка (а.с.66-92).

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 року № 48.

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема, положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 току виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Відповідно до ст. 328 чинного ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч.1 ст.1216 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 392 чинного ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачкою як за єдиною спадкоємцем за законом після смерті її матері права власності на вказане нерухоме майно, адже державна реєстрація права власності на нерухоме майно не була обов`язковою умовою набуття вказаного права на момент побудови вищезазначеного будинковолодіння, а із вказаних вище довідок встановлено, що це будинковолодіння належало саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто батькам матері позивачки ОСОБА_4 , яка на час смерті кожного з них проживала з ними за однією адресою, а тому вважалася такою, що прийняла спадщину після їх смерті, однак, за життя не формила своїх прав на це майно.

На підставі наведеного, статей 392, 1261, 1296 ЦК України, статей 206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , жителькою АДРЕСА_3 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається із: житлового будинку «А», загальною площею 118 кв. м., житловою площею 48,5 кв. м., вбиральні «К», сараїв «Л, Н», літньої кухні «М», криниці «№1», огорожі «№2-6» та розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Калинюк О. П.