Справа №461/3503/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді Павлюк О. В., за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до Відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що 20 червня 2015 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1296, відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 . Подружні стосунки сторін не склалися, внаслідок чого рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року у справі № 461/8971/17, шлюб між сторонами був розірваний, після розірвання шлюбу Позивачці було залишене прізвище « ОСОБА_3 ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, керуючись інтересами Дитини, сторони спробували відновити подружні відносини, внаслідок чого, 15 червня 2022 року був повторно зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складений відповідний актовий запис № 884 від 15.06.2022 року та видано свідоцтво про шлюб. І знову досвід шлюбних відносин виявився негативним, а спроби утримувати шлюб заради дитини виявились неефективними та шкідливими як для самої Дитини, так і для її батьків. У сторін відсутнє взаєморозуміння. Навіть внаслідок дрібних побутових ситуацій постійно виникають сварки, конфлікти. Це все відбивається як на здоров`ї Позивачки, так і на здоров`ї Відповідача. Постійні сварки, які доводиться вислуховувати дитині можуть негативно вплинути на її психологічне здоров`я, похитнути віру в себе та в інститут шлюбу як такий. На теперішній момент Позивачка та Відповідач проживають окремо. Подружні відносини між ними фактично припинені, ведення спільного господарства припинено, кожен живе власним життям та за глибоким переконанням Позивачки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини нема, шлюб носить формальний характер. Дитина проживає разом із матір`ю. Позивачка вважає, що збереження сім`ї є недоцільним та неможливим, подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню. Окрім цього, просить після розірвання шлюбу залишити проживати малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю (Позивачкою), а також стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 6000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслав на адресу суду через систему Електронний суд заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем, слід ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

У статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання Відповідачем позов у цьому випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову Відповідачем та про винесення рішення по суті справи.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частинах 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд встановив, 20 червня 2015 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1296, відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2018 року у справі № 461/8971/17, шлюб між сторонами був розірваний, після розірвання шлюбу Позивачці було залишене прізвище « ОСОБА_3 ».

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15 червня 2022 року був повторно зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складений відповідний актовий запис № 884 від 15.06.2022 року та видано свідоцтво про шлюб.

Позивачка у своєму позові зазначає, що спільне життя з Відповідачем не склалося, у сторін відсутнє взаєморозуміння, внаслідок чого в сім`ї відбувалися сварки, фактично сім`я припинила своє існування, сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а отже, збереження шлюбу неможливе. За таких обставин Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави для постановлення рішення про його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з Позивачкою.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Оскільки у сторін відсутній спір стосовно місця проживання дитини, суд приходить до переконання, що після розірвання шлюбу малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає з Позивачкою, слід залишити мешкати разом з нею.

У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За правилами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що дитина проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні, забезпечена необхідними умовами для проживання та повноцінного розвитку, виховуються належним чином, будь-яких випадків порушення позивачем її законних прав у ході розгляду справи судом не встановлено.

На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі Відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку.

Суд враховує, що відповідно до ст.182 СК України Позивачка, мати дитини, займається її вихованням, утримує її.

Також суд виходить зі захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалась обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що Позивачка разом із Відповідачем повинні забезпечити необхідний і достатній рівень для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

А тому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 02.05.2025.

Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263 -265, 315-319, 351-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 червня 2022 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) був складений актовий запис № 884 від 15.06.2022 року.

3. Після розірвання шлюбу залишити проживати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).

4. Стягувати зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 тисяч гривень 00 копійок, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 02.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

5. Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

6. Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

7. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ольга ПАВЛЮК