Провадження № 2/369/3432/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.02.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Янченка А.В. при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № № 369/14807/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі - відповідач) з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 07 квітня 2023 року приблизно о 21 годині 00 хвилини у м. Києві на перехресті вул. Заболотного та вул. Івана Сірка, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , транспортному засобу позивача було завдано механічні пошкодження.

У вказаному ДТП відповідач допустив порушення вимог п.16.9 Правил дорожнього руху (ПДР), відповідно до якого під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору на таблиці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів, водій повинен зайняти крайню праву (ліву) смугу руху та дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, що рухаються з інших напрямків, а також вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вина відповідача у даній ДТП підтверджуються Постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2024 року залишено в силі Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 10.04.2024 року винесену у справі № 752/651/24, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП автомобіль Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 перебував у власності позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Внаслідок ДТП даний автомобіль отримав механічні ушкодження, описані експертом-оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №4816 від 0423.12.2006 року) в акті огляду транспортного засобу №29/05/23, що додається до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу №29/05/23від 23.05.2023 року.

Згідно звіту № 29/05/23 від 23.05.2023 року про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 69 262,35 грн., вартість матеріального збитку завданого в результаті його пошкодження складає 43 804,31 грн.

На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР № 210374668) страховою компанією ПРАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" (далі Страхова компанія).

Ліміт відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн., розмір франшизи 1000 грн.

Страхова компанія 04.07.2023 року здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача у сумі 42804,31 грн. (сплатила вартість матеріального збитку за вирахуванням розміру франшизи за полісом), тим самим Страхова компанія виконала свої зобов`язання перед позивачем згідно закону в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач як винуватець ДТП, у порушення вимог ст. 1194 ЦК України не виплатив позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Оскільки відповідач не виконав свої обов`язки навіть частково, позивач змушений захищати своє порушене право в судовому порядку.

Крім того, позивач посилається на те, що вартість проведення вказаного звіту про оцінку матеріального збитку з метою визначення матеріального збитку та відновлювального ремонту, становить 3 000 грн., що підтверджується договором № 07-23 від 11.04.2023 року; рахунком-фактурою № 07-04-23 від 11.04.2023 року; платіжною інструкцією № 0.0..1 від 13.04.2023 року; актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 07-04-23 від 25.05.2023 року).

Також, позивач посилається на те, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, у вигляді спричинення справжнього шоку; перенесення нервових переживань; необхідність більше працювати, щоб мати змогу відремонтувати автомобіль в умовах воєнного стану; втративши можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом, позивач змушений був витрачати час та кошти для пересування іншими видами транспорту, поїздки на СТО, до страхової компанії, експертів, до інших органів з метою визначення вартості збитків, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу; що спричинило виникнення негативних змін в його житті, щоденних думок та спогадів про ДТП, страху можливого повторення події, негативних переживаннях, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушенні сну, дратівливості.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в суму 20000 грн. Моральна шкода завдана відповідачем ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП.

З огляду на наведене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану шкоду у сумі 49458,04 грн., в тому числі: майнову шкоду у сумі 25458,04 грн., розмір франшизи за полісом 1000 грн., вартість проведення звіту про оцінку 3000 грн. та моральну шкоду у сумі 20000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2024 року відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін.

У судове засідання 21.02.2025 року сторони не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач відзиву не подав.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких висновків.

07 квітня 2023 року приблизно о 21 годині 00 хвилини у м. Києві на перехресті вул. Заболотного та вул. Івана Сірка, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , транспортному засобу позивача було завдано механічні пошкодження.

У вказаному ДТП відповідач допустив порушення вимог п.16.9 Правил дорожнього руху (ПДР), відповідно до якого під час руху в напрямку стрілки зеленого кольору на таблиці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів, водій повинен зайняти крайню праву (ліву) смугу руху та дати дорогу транспортним засобам і пішоходам, що рухаються з інших напрямків, а також вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вина відповідача у даній ДТП підтверджуються Постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2024 року залишено в силі Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 10.04.2024 року винесену у справі № 752/651/24, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент ДТП автомобіль Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 перебував у власності позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Внаслідок ДТП даний автомобіль отримав механічні ушкодження, описані експертом-оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №4816 від 0423.12.2006 року) в акті огляду транспортного засобу №29/05/23, що додається до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу №29/05/23 від 23.05.2023 року.

На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс ЕР № 210374668) страховою компанією ПРАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС".

Ліміт відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн., розмір франшизи 1000 грн.

Страхова компанія 04.07.2023 року здійснила виплату страхового відшкодування на користь позивача у сумі 42804,31 грн. (сплатила вартість матеріального збитку за вирахуванням розміру франшизи за полісом), тим самим Страхова компанія виконала свої зобов`язання перед позивачем згідно закону в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач як винуватець ДТП, у порушення вимог ст. 1194 ЦК України не виплатив позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З метою визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт і матеріального збитку у зв`язку з ДТП позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (сертифікат 392/21, виданий Фондом державного майна України 18.05.2021р.). Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу №29/05/23 від 23.05.2023 року, встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , тобто фактичний розмір завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди, складає 69 262,35 грн., вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля складає: 43 804,31 грн.

Як було вказано вище, відповідно до чинного законодавства Страхова компанія зобов`язана виплатити позивачу страхове відшкодування у рамках ліміту відповідальності, тобто розмір матеріального збитку за мінусом розміру франшизи 42804,31 грн. А різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою згідно положень ст.1194 ЦК України у сумі 25458,04 грн. (69262,35 - 42804,31) і 1000 грн розміру франшизи, повинен відшкодувати відповідач як заподіювач шкоди.

Окрім того, оскільки позивачем доведено витрати на проведення оцінки автомобіля, відшкодуванню також підлягає вартість проведення вказаного звіту про оцінку матеріального збитку з метою визначення матеріального збитку та відновлювального ремонту, що складає 3000 грн.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон №1961-IV) страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.07.2024 року залишено в силі Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 10.04.2024 року винесену у справі № 752/651/24, відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 як водій, винний у ДТП, повинен відшкодувати матеріальну шкоду, завдану позивачу пошкодженням транспортного засобу Mazda, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування, а саме 25458,04 грн. (69262,35 - 42804,31), 1000 грн розміру франшизи та 3000 грн. як витрати на проведення оцінки автомобіля.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу вказаної матеріальної шкоди.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у сумі а саме 25458,04 грн. (69262,35 - 42804,31), 1000 грн розміру франшизи та 3000 грн. як витрати на проведення оцінки автомобіля підтверджується наявними матеріалами справи, є обгрунтованими та такими, що підлягає задоволенню судом.

Також позивач просила суд стягнути з відповідача 20000 грн. моральної шкоди.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21):

«Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, другастатті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а)позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цьогоне слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьоїстатті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)».

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте,не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Як вказано в постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 944/1122/21: «під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральнихчи фізичнихстражданьабо втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чив якій матеріальній формі позивач оцінюєзавдану йому шкоду таз чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану».

У справі, що є предметом розгляду, позивач посилається на те, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, у вигляді спричинення справжнього шоку; перенесення нервових переживань; необхідність більше працювати, щоб мати змогу відремонтувати автомобіль в умовах воєнного стану; втративши можливість вільно користуватися своїм транспортним засобом, позивач змушений був витрачати час та кошти для пересування іншими видами транспорту, поїздки на СТО, до страхової компанії, експертів, до інших органів з метою визначення вартості збитків, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сім`ю та роботу; що спричинило виникнення негативних змін в його житті, щоденних думок та спогадів про ДТП, страху можливого повторення події, негативних переживаннях, насторозі, тривозі, важкості виконання повсякденних обов`язків у зв`язку з пригніченим емоційним станом, відірваності від соціального життя, зниженому настрої, порушенні сну, дратівливості.

В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачами повністю доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд зауважує, що у повсякденному житті часом можуть виникати ситуації, коли особа зазнає негативних емоцій через певні дії/бездіяльність оточуючих, проте не кожен такий випадок свідчить про те, що такі негативні емоції досягли рівня страждань, і можуть бути трансформовані у грошовий еквівалент шляхом стягнення моральної шкоди з винуватця їх виникнення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідност. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оскільки позивачем доведено заподіяння йому моральної шкоди у заявленому розмірі, характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, у зв`язку з чим, суд вбачає достатні і обгрунтовані правові підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду, в розмірі 968,96 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) шкоду у розмірі 49 458 (сорок дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 04 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 26.05.2025 року.

Суддя А.В. Янченко