Справа № 473/1922/25
РІШЕННЯ

іменем України

"23" травня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ

у квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 23849,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 73432631, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало відповідачу в борг на умовах позики гроші в сумі 14000,00 грн. терміном користування 30 днів. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути позику, а також сплатити проценти за користування нею в розмірі 0,225 % від суми позики за кожен день користування коштами, в розмірі 2,7 % від суми позики за кожен день користування коштами (протягом періоду прострочення повернення позики), а також сплатити комісію за надання позики в розмірі 2100,00 грн (15 % від суми позики).

Позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 23849,00 грн, у тому числі: заборгованість за позикою в розмірі 14000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 945,00 грн (нараховані за період з 08 жовтня 2024 року по 06 листопада 2024 року), заборгованість за процентами в розмірі 6804,00 грн (нараховані за період прострочення повернення позики), заборгованість за комісією в розмірі 2100,00 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.

В судове засідання представниця позивача Ушакевич М.П. не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представниця відповідача адвокат Шелудько О.О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просила відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позов. Зокрема зазначала, що матеріали справи не містять належних доказів надання позичальнику позики (долучена позивачем копія довідки ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» про перерахування позики в розмірі 14000,00 грн не відповідає вимогам закону та не підтверджує здійснену операцію, оскільки не містить необхідних реквізитів, зокрема повного імені особи, на рахунок якої здійснено зарахування коштів, повного номера банківської картки, на який здійснено перерахування коштів); позивач не довів наявності та розміру заборгованості за договором, оскільки не надав суду належним чином оформлену виписку з особового рахунку позичальника, яка є єдиним документом, що підтверджує наявність та розмір боргу за договором позики; проценти в розмірі 6804,00 грн нараховані поза межами договору позики; нарахування комісії суперечить вимогам закону «Про споживче кредитування».

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що учасники позикових правовідносин з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою договір позики в електронній формі, узгодили в ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином відповідач набув статусу, прав та обов`язків позичальника в позикових правовідносинах.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 73432631, за умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало відповідачу в борг на умовах позики гроші в сумі 14000,00 грн. терміном користування 30 днів. В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути позику, а також сплатити проценти за користування нею в розмірі 0,225 % від суми позики за кожен день користування коштами, в розмірі 2,7 % від суми позики за кожен день користування коштами (протягом періоду прострочення повернення позики), а також сплатити комісію за надання позики в розмірі 2100,00 грн (15 % від суми позики).

З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало зобов`язання за договором позики № 73432631 від 08 жовтня 2024 року, а саме надало відповідачу позику в сумі 14000,00 грн, шляхом перерахування коштів через платіжну систему на зазначену відповідачем банківську картку (довідка ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000010252/ТНПП від 12 лютого 2025 року).

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст.81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим сторона відповідача в судовому засіданні не надала суду відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо ненадання позивачем у позику коштів, а тому у відповідача виникла зобов`язання перед позивачем.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року в справі № 904/2104/19 наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Судом також встановлено, що позичальник свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за позикою в розмірі 14000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 945,00 грн (нараховані за період з 08 жовтня 2024 року по 06 листопада 2024 року), заборгованість за комісією за надання позики в розмірі 2100,00 грн.

Вказана заборгованість (зокрема щодо нарахування договірних процентів, комісії) повністю узгоджується з умовами договору, з погодженими сторонами розміром процентної ставки, комісії та строком кредитування.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Будь-яких обмежень щодо можливості встановлення комісії за надання кредиту (на відміну від комісії за обслуговування кредиту, яка регулюється спеціальними правилами встановлення та відповідними обмеженнями) вказаний Закон не містить.

Вказана заборгованість підтверджується відповідним розрахунком, який не спростований, не оспорений, стороною відповідача, не надано власного розрахунку заборгованості.

При цьому, посилання сторони відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову на відсутність належним чином оформленої виписки з особового рахунку позичальника суд не приймає до уваги, оскільки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не є банківською установою, тоді як, з огляду на положення Закону України «Про банки та банківську діяльність», такі виписки формуються та видаються лише банківською установою.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком заборгованості в частині нарахованих процентів за період прострочення повернення позики, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, сторони погодили строк користування позикою до 06 листопада 2024 року. При цьому, укладений між сторонами договір не передбачає можливості автопролонгації строку користування позикою, тому проценти нараховані за період з 07 листопада 2024 року по 24 листопада 2024 року є такими, що фактично нараховані за порушення позичальником виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, нараховані позивачем проценти за прострочення виконання відповідачем позикових зобов`язань (після 06 листопада 2024 року) стягненню не підлягають.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором у розмірі 17045,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2149,88 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 71 %).

Що стосується витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу складаються з гонорару адвоката за представництво в суді; іншої правничої допомоги, пов`язаної зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збору доказів тощо; вартості послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору про надання правничої допомоги №03-08/2023 від 03 серпня 2024 року, копію додаткової угоди № 3 від 11 лютого 2025 року, копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 11 лютого 2025 року, копію акта приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 03-08/2023 від 03 серпня 2023 року, що містять перелік та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: правовий аналіз документів, складання позовної заяви, представництво в суді першої інстанції, вартість вказаних послуг визначена однією сумою 7100,00 грн.

Разом з тим, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.

Зазначений позивачем розмір вказаних витрат є завищеним, оскільки справа належить до категорії незначної складності, її розгляд відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, судова практика у цій категорії справ є усталеною, в зв`язку з чим при підготовці позовної заяви у адвоката була відсутня необхідність досліджувати додаткові норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, витрачати значний час на складання позовної заяви (інших послуг в межах вказаної цивільної справи представником надано не було).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, наданими послугами є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2130,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 71 %).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-83, 259, 263- 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», місцезнаходження: місто Київ, площа Арсенальна, будинок, 1-Б, ідентифікаційний код 39861924, заборгованість за договором позики № 73432631 від 08 жовтня 2024 року в розмірі 17045,00 грн, в тому числі заборгованість за позикою в розмірі 14000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 945,00 грн, заборгованість за комісією в розмірі 2100,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», місцезнаходження: місто Київ, площа Арсенальна, будинок, 1-Б, ідентифікаційний код 39861924, судові витрати в розмірі 4279,88 грн.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя Л.В. Лузан