Справа № 570/2960/24
Номер провадження 2/570/157/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

учасники справи:

позивач - не з`явився,

представник позивача - не з`явився,

відповідач не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення режиму спільної часткової власності та виділення в натурі частини земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

12 червня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернувся із позовною заявою ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про припинення режиму спільної часткової власності та виділення в натурі частини земельної ділянки.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

У позовній заяві позивач просить виділити в натурі ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа якої становить 0,0571 га, згідно плану розподілу земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 із загальної площі 0,1143 га, кадастровий номер земельної ділянки: :02:013:0391, яка розташована в АДРЕСА_1 , припинивши при такому виділі право спільної часткової власності на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року у справі №570/1136/17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року справі №570/1136/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено та ухвалено поділити спільно нажите майно подружжя в рівних долях по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,11 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0391 (надалі - земельна ділянка); виділити ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га кадастровий номер :02:013:0391), яка находиться в АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Стверджує, що позивачем зареєстровано право власності належну йому 1/2 частку у земельній ділянці в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідач не бажає у добровільному порядку припинити спільну часткову власність у земельній ділянці та здійснити її розподіл, тому позивач звернувся до сертифікованого інженера землевпорядника ОСОБА_3 з клопотанням зробити план розподілу земельної ділянки. Так, інженером-землевпорядником виконано план розподілу земельної ділянки у двох варіантах, які пропонуються на розгляд суду та вирішення спору щодо виділення в натурі частини земельної ділянки на користь позивача.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання з участю учасників справи.

18 липня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача про якого відсутні відомості щодо вручення судової повістки підготовче засідання відкладено на 12 серпня 2024 року.

У зв`язку з неявкою у відповідача підготовче засідання відкладено 17 вересня 2024 року.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 жовтня 2024 року.

17 жовтня 2024 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи відкладено на 09 січня 2025 року.

09 січня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 29 квітня 2025 року.

Оскільки, у суду відсутні відомості щодо вручення відповідачу судової повістки та поверненням на адресу суду поштової кореспонденції з відміткою поштового відділення про причину повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою", судом отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання відповідача, згідно яких відмості про ОСОБА_2 не знайдено.

Крім того, у відповідь на запит суду Департамент з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, повідмив суду, що згідно інформацією, яка міститься у відомчій інформаційній системі ДМС відомостей про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 не встановлено.

У постановах від 14.08.2020 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22).

Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

У судове засідання 29 квітня 2025 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи.

При цьому, від представника позивача адвоката Фінкевича В.Г. до суду надійшла заява, в якій останній просив провести розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Вказав, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року справа №570/1136/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено та ухвалено:

Поділити спільно нажите майно подружжя в рівних долях по 1/2 частині земельної ділянки полощею 0,11 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0391).

Виділити ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 червня 2024 року за №382461838 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:013:0391, на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12.12.2017 у праві №570/1136/17.

ОСОБА_1 звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_3 з клопотанням зробити план розподілу земельної ділянки, що підтверджується наявними в матеріалах справи двома різними варіантами примірників плану розполіду земельної ділянки.

Відповідно до плану розподілу земельної ділянки, варіант !:

- земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0571 га, яка пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки по периметру за годинниковою стрілкою - 20.52, 23.27, 7.70, 16,99, 3.71, 23.86);

земельна діялнка №2 площею 0,0572 га, яку пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки по периметру за годинниковою стрілкою - 25.45, 21.99, 8.20, 17.30, 23.27).

Відповідно до плану розподілу земельної ділянки, варіант 2:

земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0571 га, яка пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки по периметру за годинниковою стрілкою - 25.95, 19.20, 11.82, 20.70, 19.86).

земельна діялнка №2 площею 0,0572 га, яку пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки за годинниковою стрілкою - 20.03, 21.99, 8.20, 24.99, 16.99, 3.71, 4.00, 20.70, 11.82, 19.20).

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст.16 ЦК України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2017 року справа №570/1136/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено та ухвалено: поділити спільно нажите майно подружжя в рівних долях по 1/2 частині земельної ділянки полощею 0,11 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0391); виділити ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

За змістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Рішення суду, яким було встановлено вищевказані обставини, набрало законної сили, а тому вони доказуванню не підлягають.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є суб`єктами права спільної часткової власності.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що позивачу ОСОБА_1 належить право власності 1/2 частину земельної ділянки площею 0,11 га (кадастровий номер :02:013:0391), яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно із положеннями ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зазначена стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Так, з метою вирішення питання щодо можливості визначення варіантів поділу в натурі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 звернувся до сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_3 з клопотанням зробити план розподілу земельної ділянки.

До матеріалів справи позивачем долучено два плани розподілу земельно ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:013:0391 загальною площею 0,1143 га по АДРЕСА_1 . Вказані плани розподілу земельної ділянки виготовлені сертифікованим інженером-землевпорядником О.В. Білоусом.

Позивач у позовній заяві наголошує на тому, що відповідач не бажає у добровільному порядку припинити спільну часткову власність щодо земельної ділянки та здійснити її поділ.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що між співвласниками виникли взаємовідносини, які виключають можливість порозумітись щодо порядку та умов щодо спільної часткової власності земельної ділянки. Наявність непорозуміння підтверджується зокрема рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі № 570/1136/17 у якій розглядався поділ майна подружжя, а саме земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0391 загальною площею 0,1143 га по АДРЕСА_1 .

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Тому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними.

Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьоїстатті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

При вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядок користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Аналогічна позиція виражена в Постанові ВС КЦС від 23.03.2023 року у справі № 686/1404/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами першою та другоїстатті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено, домовленість щодо виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності сторонами не досягнута, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши принципи розумності, пропорційності та справедливості, а також врахувавши план розподілу земельної ділянки, наданий інженером-землевпорядником ОСОБА_3 , за відсутності заперечень з боку відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи судом, дійшов висновку про наявність підстав для здійснення поділу та виділу земельної ділянки в окремі об`єкти із припиненням права спільної часткової власності.

При цьому, суд приходить до переконання, що варіант ! плану розподілу земельної ділянки єнайбільш наближеним до розміру часток сторін у праві спільної часткової власності, із враховунням майнових прав та інтересів сторін.

Відповідно до даного розполіду:

- земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0571 га, яка пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки по периметру за годинниковою стрілкою - 20.52, 23.27, 7.70, 16,99, 3.71, 23.86;

земельна діялнка №2 площею 0,0572 га, яку пропонується до виділення частки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Розміри земельної ділянки по периметру за годинниковою стрілкою - 25.45, 21.99, 8.20, 17.30, 23.27).

Враховуючи встановлені у справі обставини, надавши оцінку заявленим позовним вимогам ОСОБА_1 , оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

Суд дійшов висновку, оскільки позивач відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»звільнений від сплати судовго збору, як інвалід IІ групи, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення режиму спільної часткової власності та виділення в натурі частини земельної ділянки - задоволити повністю.

Здійснити поділ земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0391, загальною площею 0,1143 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , що є спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0391, загальною площею 0,1143 га, розташованої в АДРЕСА_1 , виділити:

- ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0571 га, з розмірами по периметру за годинниковою стрілкою - 20.52, 23.27, 7.70, 16,99, 3.71, 23.86 (земельна ділянка № НОМЕР_2 , згідно варіанту ! плану розподілу земельної ділянки, наданого інженером-землевпорядником ОСОБА_3 ).

- ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0572 га, з розмірами по периметру за годинниковою стрілкою -25.45, 21.99, 8.20, 17.30, 23.27 (земельна ділянка № НОМЕР_3 , згідно варіанту ! плану розподілу земельної ділянки, наданого інженером-землевпорядником ОСОБА_3 ).

Припинити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:013:0391, загальною площею 0,1143 га, розташованої в АДРЕСА_1 ,

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст постанови складено 12 травня 2025 року.

Суддя Гладишева Х.В.