Провадження 2/522/1123/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

24 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17 травня 1999 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №5088, за яким ОСОБА_1 виступив у ролі покупця, а ОСОБА_3 , що діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , у ролі продавця. Предметом правочину є квартира АДРЕСА_1 , яка характеризується житловою площею 24,5 кв.м і загальною площею 67,4 кв.м. Об`єкт перебував у власності продавців на підставі свідоцтва про право власності від 04 березня 1998 року, виданого органом приватизації держжитлфонду Приморського району, та зареєстрованого у відповідних реєстрах. За умовами договору, покупець сплатив суму у розмірі 11 458,00 грн до його підписання, а положення договору передбачало реєстрацію за ст. 227 ЦК України в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації на ім`я ОСОБА_1 , що було здійснено 22 листопада 2000 року, із підтвердженням відповідними документами.

У той самий день, 17 травня 1999 року, на зазначеній біржі укладено окремий договір купівлі-продажу нерухомого майна №5089, за яким ОСОБА_1 виступив продавцем, а ОСОБА_3 покупцем, що діяла від свого імені та від імені інших осіб. Предметом цього договору є квартира АДРЕСА_2 , з житловою площею 31,8 кв.м і загальною площею 56,7 кв.м, яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5006 від 09 березня 1999 року, а її дійсність підтверджена судовим рішенням від 29 червня 2017 року Малиновського районного суду м. Одеси.

Після укладення зазначених договорів всі зобов`язання сторін були виконані: продавці отримали повну покупну ціну, покупцеві видано примірник договору, передано ключі, приміщення звільнено, а продавці зняті з реєстрації за вказаною адресою, що свідчить про перехід права власності до покупця. Варто відзначити, що з числа учасників правочинів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пізніше померли (відповідно 08 червня 2007 року та 05 березня 2013 року).

На даний момент позивач має намір розпорядитися належним майном за цими договорами, проте нотаріальне посвідчення правочину не може бути здійснено через ухилення відповідача від його нотаріального оформлення, а також через фактичну недоступність двох інших учасників правочину внаслідок їх смерті..

Ухвалою від 03.12.2024 року по справі відкрито.

Ухвалою суду від 25.03.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 24.04.2025 учасники справи не з`явилися, позивач просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач сповіщений належним чином, надав заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 1999 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено два договори купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з договором №5088, що був укладений між ОСОБА_1 , який виступив у якості покупця, та ОСОБА_3 , що діяла від свого імені й від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , права на квартиру АДРЕСА_1 , з житловою площею 24,5 кв.м та загальною площею 67,4 кв.м, були відчужені на підставі чинного свідоцтва про право власності від 04 березня 1998 року. Покупна ціна у розмірі 11 458,00 грн була сплачена до підписання договору, а його умови передбачали реєстрацію за ст. 227 Цивільного кодексу України в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації на ім`я ОСОБА_6 , що засвідчено реєстраційними документами від 22 листопада 2000 року.

Також судом встановлено, що того ж дня, 17 травня 1999 року, на Товарній біржі було укладено окремий договір купівлі-продажу нерухомого майна №5089, за яким ОСОБА_1 виступив у ролі продавця, а ОСОБА_3 у ролі покупця, що діяла від свого імені та від імені інших осіб. Предметом правочину є квартира АДРЕСА_2 , з житловою площею 31,8 кв.м та загальною площею 56,7 кв.м, яка належала Спінову на підставі договору купівлі-продажу №5006 від 09 березня 1999 року, а її дійсність підтверджено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року.

Судом встановлено, що умови обох договорів були виконані в повному обсязі: покупна ціна була передана, сторонам видано примірники договорів, здійснено передачу ключів, а продавці були зняті з реєстрації за відповідними адресами, що свідчить про фактичний перехід права власності. Водночас судом підтверджено, що учасники правочину ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пізніше померли, що викладено у свідоцтвах про смерть від 08 червня 2007 року та ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.

Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").

Отже, при укладенні договору купівлі-продажу сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".

Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися вказаним нерухомим майном, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1995 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з`ясувати чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні Договору купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору, але він не був нотаріально посвідчений у зв`язку з укладенням на Товарній Біржі.

На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, 206, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 5088 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка складається із двох кімнат житловою площею 24,5 кв. м., загальною площею 67,4 кв. м., укладений 17 травня 1999 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_1 як покупцем, та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , як продавцями, зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за реєстраційним № 5088 від 17.05.1999 року та зареєстрований 22 листопада 2000 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 991 у реєстровій книзі 64 пр на сторінці 59.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 05.05.2025 року.

Суддя А.В. Науменко

24.04.25