ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Майдан С.І. від 07 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, стягнення щомісячного відшкодування

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УМВС України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, стягнення щомісячного відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що судовими рішеннями встановлено факт отримання ним від працівників МВС України тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого він втратив 60% професійної працездатності. Вперше рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 14.10.1996 року йому було визначено розмір відшкодування шкоди. Останнім рішенням суду у справі №766/7542/21 стягнуто з УМВС України в Херсонській області суму недоплаченого відшкодування за період з 01.01.2020 року по 31.05.2021 року та з 01.06.2021 року стягнуто щомісячне відшкодування по 18 000,00 грн. щомісячно безстроково. Зазначав, що відповідно до довідки ДП «Херсонський морський торговельний порт» підвищення заробітної плати докерам-механізаторам підприємства у період з 01.04.2021 року по 23.12.2021 року не проводилось, а з 24.12.2021 року підприємство взагалі не проводить господарську діяльність. Оскільки середньомісячна заробітна плата докера-механізатора з 01.04.2021 року не підвищувалася і є меншою п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, та зважаючи на те, що вищезазначеним рішенням суду при визначенні щомісячного відшкодування охоплений повністю 2021 рік, то питання про розмір недоплачених сум відшкодування має розрахуватись з 01.01.2022 року по дату звернення до суду. З цього ж періоду розраховується і розмір щомісячного відшкодування через втрату 60% працездатності та має визначитися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановлену на дату звернення до суду, тобто 8 000,00 грн, у п`ятикратному розмірі з множенням на відсоток втрати працездатності, тобто 8 000,00 грн. х 5 х 60%, шо дорівнює 24 000,00 грн. Таким чином, розмір щомісячного відшкодування підлягає збільшенню та стягненню у розмірі 24 000,00 грн. безстроково з 01.10.2024 року.

Щодо стягнення недоплачених сум внаслідок збільшення розміру мінімальної заробітної плати позивачем зазначено наступне. Так, розрахунок робиться з урахуванням того, що вищезазначеним судовим рішенням донарахування та стягнення було зроблено за період з 01.01.2020 року по 31.05.2021 року. З 01.06.2021 року виплати на відшкодування здійснювались в межах суми у розмірі 18 000,00 грн., як щомісячних платежів, тобто до 31.12.2021 року недоплата була відсутня. Проте, у зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати в 2022 році, розмір щомісячних платежів як відшкодування мав би виплачуватись, виходячи з нового розміру мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 6 500,00 грн, з 01 жовтня 6 700,00 грн Тобто, за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року (09 місяців) розмір щомісячного відшкодування мав би становити: 6 500,00 х 5 х 60% =19 500,00 грн. З 01.10.2022 року по 31.12.2022 року (3 місяці) розмір щомісячного відшкодування мав би становити: 6 700,00 х 5 х 60% = 20 100,00 грн. Оскільки розмір мінімальної заробітної плати у 2023 року не змінювався, то розмір щомісячного відшкодування мав би становити: 6 700,00 х 5 х 60% - 20 100,00 грн. Збільшення розміру мінімальної заробітної плати у 2024 року з 01 січня до 31.03.2024 року (3 місяці) 7 100,00 грн зумовлює і зміну щомісячного відшкодування 7 100,00 х 5 х 60% = 21 300,00 грн. А з 01.04.2024 року до дати звернення до суду (6 місяців) 8 000,00 грн. Тож розмір щомісячного відшкодування мав би становити: 8 000,00 х 5 х 60% = 24 000,00 грн. Таким чином, з урахуванням того, що позивачу за рішенням суду було встановлено щомісячну виплату в розмірі 18 000 грн, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2019 рік, то підвищення мінімальної заробітної плати у 2022, 2023 та 2024 роках призвело до недоплати сум відшкодування. А саме за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року позивач мав право на отримання відшкодування в розмірі 19 500,00 грн х 9 місяців = 175 500,00 грн., а отримав: 18 000 х 9 = 162 000,00 грн., різниця становить 13 500,00 грн. 3 01.10.2022 року по 31.12.2022 року (3 місяці) він мав право на отримання відшкодування в розмірі 20 100,00 грн. х 3 місяця = 60 300,00 грн., а отримав: 18 000,00 x 3 = 54 000,00 грн., різниця становить 6 300,00 грн. За період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року мав право на отримання відшкодування в розмірі 20 100,00 грн. х 12 місяців = 241 200,00 грн., а отримав: 18 000 х 12 = 216 000,00 грн., різниця становить 25 200,00 грн. За період з 01.01.2024 року до 31.03.2024 року (3 місяці) ОСОБА_1 мав право на отримання відшкодування у розмірі 21 300,00 грн. х 3 місяця = 63 900,00 грн., а отримав: 18 000 х 3 = 54 000,00 грн, різниця становить 9 900,00 грн. За період з 01.04.2024 року по 30.09.2024 року (6 місяців) мав право на отримання відшкодування у розмірі 24 000,00 грн х 6 місяців = 144 000,00 грн., а отримав: 18 000 х 6 =108 000,00 грн., різниця становить 36 000,00 грн. Таким чином, загальна сума недоплаченого відшкодування втраченого заробітку становить: 13 500,00 грн. + 6 300,00 грн: + 25 200,00 грн. + 9 900,00 грн. + 36 000,00 грн. = 90 900,00 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1197, 1208 ЦК України, позивач просив суд:

стягнути з відповідача на його користь в рахунок недоплаченого відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку (доходу) за період з 01.01.2022 року по 30.09.2024 року 90 900,00 грн;

збільшити розмір щомісячного відшкодування шкоди - втраченого заробітку (доходу) на свою користь, починаючи з 01.10.2024 року до 24 000,00 грн;

стягнути щомісячно безстроково з 01.10.2024 року з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - втраченого заробітку (доходу) у розмірі 24 000 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, вирішено:

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок недоплаченого відшкодування втраченого заробітку (доходу) за період з 01.01.2022 року до 30.09.2024 року 90 900,00 грн.;

- збільшити розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 з УМВС України в Херсонській області з 01.10.2024 року до 24 000,00 грн.;

- стягувати щомісячно безстроково з 01.10.2024 року з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування втраченого заробітку (доходу) у розмірі 24 000,00 грн.;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь держави судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.

В апеляційній скарзі УМВС України в Херсонській області, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також вважаючи його таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У письмовому відзиві на скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника УМВС України в Херсонській області, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до ст.5, 1197, 1208 ЦК України та ч. 4 ст. 273 ЦПК України має право на збільшення розміру відшкодування і, як наслідок, на перерахунок розміру відшкодування шкоди у зв`язку із тим, що середньомісячна заробітна плата позивача за попереднім місцем роботи не збільшувалася та є меншою, ніж п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено і це підтверджується наявними у справі доказами, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 14 жовтня 1996 року у справі за позовом ОСОБА_1 до РВВС Комсомольського району м. Херсона УМВС Херсонської області про відшкодування шкоди встановлені наступні обставини, які не підлягають доказуванню, а саме: 25.03.1993 року ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в черговій частині РВВС Комсомольського району м. Херсона; на час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 працював докером механізатором ІІІ класу Херсонського морпорта; 25.05.1993 року ОСОБА_1 визнаний інвалідом ІІ групи та йому призначена пенсія, розмір якої на час розгляду справи в суді складав 49,86 грн.; розмір середньомісячної заробітної плати докера-механізатора 3 класу складав 374,1 грн. Враховуючи ступінь втрати працездатності 60%, втрата середнього заробітку складала 175, 74 грн. /24,64 грн. (60% від 374,41 грн.) 49,86 грн. (пенсія).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2021 року у справі №766/7542/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до УМВС України у Херсонській області про збільшення розміру відшкодування завданої матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди втраченого заробітку (доходу) за період з 01.01.2020 року до 31.05.2021 року 47 205,00 грн. Збільшено розмір щомісячного відшкодування втраченого заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 з УМВС України в Херсонській області, починаючи з 01.06.2021 року до 18 000,00 грн.; стягнуто щомісячно безстроково з 01.06.2021 року з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди втраченого заробітку (доходу) у розмірі 18 000,00 грн. Стягнуто з УМВС України в Херсонській області на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 13.01.2022 року апеляційну скаргу УМВС України в Херсонській області залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2021 року - без змін.

Розмір компенсації було встановлено виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07.10.2021 року виконується.

З листа ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 22.04.2021 року №04-501/38 вбачається, що підвищення заробітної плати механізаторам (докерам-механізаторам) району (вантажного) Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» у період з 01.02.2019 року по 01.04.2021 року не проводилось. Середньомісячна заробітна плата механізаторів (докерів-механізаторів) 3 класу комплексної бригади №2 на навантажувально-розвантажувальних роботах району (вантажного) за період з 01.02.2019 року по 31.03.2021 року складає 15 010,14 грн.

Листом ДП «Херсонський морський торговельний порт» від 09.02.2024 року №07-08/07 повідомлено, що підвищення заробітної плати механізаторам (докерам-механізаторам) району (вантажного) Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» у період з 01.04.2021 року по 23.12.2021 року не проводилось. З 24.12.2021 року ДП «ХМТП» не проводить господарську діяльність та згідно договору концесії від 26.06.2020 року всі співробітники переведені до ТОВ «Херсонський порт».

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 1 ст. 1197 ЦК України визначено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Згідно частини першої статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.

Частиною другою статті 1208 ЦК України передбачено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Таким чином, встановивши, що розмір середньомісячної заробітної плати докера-механізатора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» (посада, на якій працював позивач до моменту втрати працездатності) за період з 01 червня 2021 року по 23 грудня 2021 року не підвищувався, а з 24 грудня 2021 року ДП «Херсонський морський торговельний порт» не проводить господарську діяльність, тобто розмір середньомісячної заробітної плати залишився на рівні 15 010,14 грн., та встановивши, що розмір відшкодування через втрату позивачем 60% працездатності з 01.01.2022 року є значно меншим п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на зазначену дату, застосувавши положення частини першої ст. 1197 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір щомісячного відшкодування за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року повинен складати 19 500,00 грн, за період з 01.10.2022 року по 31.12.2023 року 20 100,00 грн., за період з 01.01.2024 року по 31.03.2024 року 21 300,00 грн., за період з 01.04.2024 року по 30.09.2024 року (день звернення до суду) 24 000,00 грн. та позивач має право на перерахунок (збільшення) розміру відшкодування шкоди після 01 січня 2022 року , а також стягнення недоплаченого відшкодування завданої шкоди за період з 01 січня 2022 року по 30 вересня 2024 року, крім того, починаючи з 01.10.2024 року розмір відшкодування шкоди позивачеві повинен становити 24 000,00 грн. щомісячно безстроково.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.1197 ЦК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом апеляційної інстанції враховано положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також судову практику Верховного Суду щодо їх застосування відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Частиною третьою статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що вони спрямовані на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом.

Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах у справі №686/7590/18 від 11 листопада 2020 року, справа № 476/72/17 від 07 травня 2018 року, №709/323/17 від 16 січня 2020 року.

У судовій практиці Верховного Суду з приводу застосування положень ст.1197 ЦК України до правовідносин, які виникли до набрання чинності вказаною нормою є й інший підхід, коли суд вважав, що зазначена норма права не підлягає застосуванню до правовідносин із заподіяння шкоди, які виникли до 2004 року (справа №219/1304/16-ц від 22 вересня 2021 року, №555/2195/18 від 08 грудня 2021 року).

Разом з тим, у постанові у справі №766/3370/19 від 10 березня 2021 року за одним із попередніх позовів ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області про стягнення недоплачених сум відшкодування, збільшення щомісячного відшкодування, Верховний Суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, які при вирішенні позовної вимоги про збільшення розміру щомісячних платежів збільшили розмір відшкодування шкоди виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, у справі між тими ж сторонами у тих самих правовідносинах склалась стала судова практика, та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України правові висновки викладені у постанові ВС від 10.03.2021 року у справі №766/3370/19 підлягають застосуванню у цій справі.

Посилання апелянта на те, що за вказаний позивачем період заробітна плата докера-механізатора ДП «Херсонський морський торговельний порт» не підвищувалась і ця обставина, на його думку, виключає можливість здійснення перерахунку, а також те, що навіть у разі здійснення перерахунку такий розрахунок повинен проводитися у відповідності до індексаційних виплат, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підставою звернення позивача із заявою про перерахунок розміру відшкодування є, серед іншого, й підвищення розміру мінімальної заробітної плати, а не тільки заробітної плати за місцем роботи.

При цьому, посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, де, на його думку, зазначено, що розмір відшкодування повинен розраховуватися саме шляхом здійснення індексації, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначені апелянтом постанови Верховного Суду стосуються інших правовідносин і в них не вирішувалося питання перерахунку відшкодування через втрату особою часткової працездатності.

Доводи представника УМВС України в Херсонській області про неврахування судом першої інстанції під час ухвалення рішення ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року №668/1507/15-ц колегія суддів не приймає до уваги. Так, даною ухвалою скасовано рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 27.03.2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 12.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до УМВС України в Херсонській області про збільшення розміру матеріальної шкоди, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування судових рішень стало неврахування судами, що потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, а не виходячи з мінімальної заробітної плати.Також судами не перевірено чи є збільшення розміру заробітної плати (шляхом підвищення коефіцієнтів) працівника за посадою докер-механізатор підставою, передбаченою ч.2 ст.1208 ЦК України, для збільшення розміру відшкодування шкоди.

Проте, ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 04.02.2016 року зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду. Тобто, зазначена апелянтом ухвала суду касаційної інстанції від 21.10.2015 року у справі №668/1507/15-ц не містить кінцевих правових висновків, які могли б застосовуватися при розгляді судом позовних вимог у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Згідно частин 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновку суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Відповідно до ч. 1.ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст.367,368,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28.05.2025 року.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

І.В.Склярська