Справа № 307/3542/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року, повний текст якого складено 12 лютого 2025 року, ухвалене суддею Бобрушко В.І., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором

встановив:

У серпні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 18 травня 2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №25/07, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 9 492 доларів США, на строк з 18 травня 2007 року по 17 травня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. До вказаного договору зміни та доповнення сторонами не вносилися. В забезпечення зобов`язань відповідача за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір застави (транспортного засобу) №25/07-01 від 18 травня 2007 року, згідно кого передано в заставу рухоме майно автомобіль марки «DAEWOO LANOS TF69Y», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

Крім цього, 18 травня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між кредитором, позичальником ОСОБА_1 та фізичною особою відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №25/07-02. Свої зобов`язання за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року позивач виконав повністю і належним чином.

У 2010 році, у зв`язку з тим, що позичальник ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 762,47 доларів США.

30 квітня 2010 року Тячівський районний суд у цивільній справі №2-73/10 за вищевказаним позовом ухвалив рішення, яким постановив стягнути кредитну заборгованість в розмірі 8 762,47 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет застави та стягнути з відповідачів судові витрати. 10 січня 2011 року Тячівський районний суд у даній справі №2-73/10 постановив ухвалу, якою виправив описку у резолютивній частині рішення від 30 квітня 2010 року, вказавши замість «8 762, 47 доларів США» «67 208,86 гривень» (що еквівалентно 8 762,47 доларів США по курсу НБУ 7,9850 гривень за один долар США станом на 05.01.2010 року). 21 лютого 2011 року на підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

31 жовтня 2012 року, в ході примусового виконання судового рішення, було реалізовано предмет застави під час проведення аукціону з продажу рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 , та за рахунок отриманих від реалізації предмету застави коштів здійснено часткове погашення заборгованості. Однак, після зарахування коштів на рахунки позичальника ОСОБА_1 , що поступили на погашення заборгованості за вказаним вище виконавчим листом з одночасним переведенням їх у валюту кредиту, заборгованість у валюті кредиту, зафіксована на момент ухвалення судового рішення у справі, лише частково зменшилась, але досі не погашена.

04 жовтня 2018 року Тячівським РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу по ВП №37510772 щодо боржника ОСОБА_1 та по ВП №37510860 щодо боржника ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» через відсутність у боржників майна, на яке може бути звернуто стягнення. В той же час, позивач не позбавлений права на стягнення з відповідачів платежів в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України через прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором з врахуванням того факту, що на даний час має місце прострочена сума грошового зобов`язання за кредитним договором в розмірі 5 358,25 доларів США.

Відповідно, станом на 23 лютого 2022 року заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків (3% річних), нарахована за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, складає 796,69 доларів США, що по офіційному курсу НБУ, станом на 23.02.2022 року становить 23 094,21 грн (100 доларів США =2 898,77 гривень).

Нарахування позивачем 3% річних не за останній трирічний термін перед зверненням до суду, а саме за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року обґрунтовується наступним. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення дотикових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширення корона вірусної хвороби №540-ІХ від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року, були внесені зміни. Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дї карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020 року за №211 установлено з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України відповідно до постанов КМУ №392 від 20.05.2020 року, №500 від 17.06.2020 року, №641 від 22.07.2020 року, №760 від 26.08.2020 року, №956 від 13.10.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року, №104 від 17.02.2021 року, №405 від 21.04.2021 року, №611 від 16.06.2021 року, №229 від 23.02.2022 року та тривав до 01.07.2023 року. Таким чином, з урахуванням наведених вище норм, до строку позовної давності щодо нарахування 3% річних слід додавати трирічний строк до введення карантинних обмежень, тобто, до 12.03.2020 року. Тому, позивач, подаючи до суду даний позов, нарахував 3% річних за період дії карантинних обмежень і до введення військового стану в Україні (з 12.03.2020 року до 23.02.2022 року) та додав до нього нарахування 3% річних та трирічний строк до введення карантинних обмежень. Відповідачем в добровільному порядку не вчиняються дії, спрямовані на повернення кредитних коштів та процентів. Як наслідок невиконання обов`язків за кредитним договором з боку відповідача грубо порушуються законні права позивача, а тому, позивач змушений звернутися з позовною заявою до суду для захисту своїх інтересів, що повністю узгоджується з нормами п.п.5.1-5.2 цього Договору щодо обв`язку відповідача відшкодувати Банку збитки.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року в розмірі 796 (сімсот дев`яносто шість) доларів 69 центів, сплачений судовий збір в розмірі 2 684 гривні.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року, повний текст якого складено 12 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд обґрунтував своє рішення тим, що 3% річних нараховані позивачем на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року було змінено, у зв`язку з поданням в 2010 році позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави в цивільній справі №2-73/10, з якого і розпочався строк виконання кредитного договору в повному обсязі.

ПАТ АБ «Укргазбанк» позовних вимог про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року не пред`явило.

Приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3% річних, оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ПАТ АБ «Укргазбанк», в інтересах якого діє адвокат Артимич М.М., подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що позивач має право на стягнення з боржників платежів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України через прострочення виконання грошового зобов`язання за раніше укладеним кредитним договором з урахуванням того, що кредитні зобов`язання відповідачами не виконані, оскільки не повернуто всю суму кредиту.

Проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визнаного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 травня 2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №25/07, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 для придбання автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y125», кредит в сумі 9 492 доларів США, на строк з 18 травня 2007 року по 17 травня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних (а.с.6-9).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір поруки №25/07-02 від 18 травня 2007 року, згідно якого поручитель ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору №25/07 від 18 травня 2007 року, за яким позичальнику ОСОБА_1 надано кредит в сумі 9 492 доларів США на строк з 18 травня 2007 року по 17 травня 2013 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних (а.с.10-11).

В забезпечення зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №25/07 від 18 травня 2007 року між ВАТ АБ «Украгазбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір застави (транспортного засобу) №25/07-01 від 18 травня 2007 року, згідно кого передано в заставу рухоме майно автомобіль марки «DAEWOO LANOS TF69Y», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності відповідачу ОСОБА_1 (а.с.12-15).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року в цивільній справі №2-73/10 вирішено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» в особі Ужгородської філії АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №25/07 від 18.05.2007 року в розмірі 8 762,47 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором застави (транспортний засіб) автомобіль, марки «DAEWOO», модель «LANOS TF69Y», рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 17.05.2007 року РЕВ Тячівським МРВ ДАІ УМВС України в Закарпатській області, який належить ОСОБА_1 , шляхом реалізації (а.с.16-17).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2011 року в цивільній справі №2-73/10 виправлено описку в рішенні Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року та зазначено про необхідність виправлення описки в мотивувальній та резолютивній частинах суду: «Замість помилково вказаної суми 8 762,47 доларів США вказати 67 208,86 грн. (що еквівалентно 8 416,89 доларів США по курсу НБУ 7,9850 грн. за один долар США станом на 05.01.2010» (а.с.18).

Додатковим рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2011 року в цивільній справі №2-73/10 доповнено рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року та вирішено стягнути з ОСОБА_2 пеню за невиконання договору поруки №25/07-02 від 18.05.2007 року у сумі 2 759,46 гривень (а.с.19).

На виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року в цивільній справі №2-73/10 Тячівським районним судом Закарпатської області 21 лютого 2011 року були видані виконавчі листи щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.20-21).

Згідно протоколу щодо проведення аукціону по реалізації рухомого майна, яке належить ОСОБА_1 від 31 жовтня 2012 року за №07-0011/12 був реалізований на аукціоні належний відповідачу ОСОБА_1 заставлений автомобіль марки «DAEWOO», модель «LANOS TF69Y», рік випуску 2007, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , за ціною 27 200 гривень, переможцем аукціону став ОСОБА_4 (а.с.22).

Згідно постанов державного виконавця Тячівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції від 04 жовтня 2018 року у виконавчих провадженнях №37510772 та №37510860 виконавчі документи, видані судом в цивільній справі №2-73/10 щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повернуті стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк», у зв`язку з відсутністю у боржників майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.23-24).

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року в цивільній справі №307/769/21 вирішено видати на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року дублікати виконавчих листів, виданих Тячівським районним судом Закарпатської області 21 лютого 2011 року у цивільній справі №2-73/10 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави (а.с.76-78).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року зазначену ухвалу Тячівського районного суду від 13 вересня 2021 року в цивільній справі №307/769/21 скасовано, у заяві ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено (а.с.78).

В розрахунку заборгованості ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначено, що станом на 23 лютого 2022 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 травня 2007 року за №25/07 складає: 5 358,25 доларів США заборгованість по кредиту і процентах, 796,69 доларів США - 3% річних, нарахованих за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (а.с.4).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18).

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; 2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого з договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту у судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 частини четвертої статті 559 ІІК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

В своїх доводах апеляційної скарги адвокат Артимич М.М., який діє в інтересах ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач має право на стягнення 3% річних від суми простроченого грошового зобов`язання, оскільки таке зобов`язання виникає з умов кредитного договору, а не з рішення суду. Оскільки, положеннями кредитного договору встановлено, що боржник зобов`язаний вносити відповідні платежі по кредиту та нараховані проценти за користування кредитом.

Тобто, на думку позивача, оскільки рішення суду про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів не виконане в повному обсязі, то банк має право на стягнення з боржника та поручителя не тільки суми неповернутого боргу, але й 3% річних, оскільки це передбачено законом та договором.

Апеляційний суд не погоджується з вищенаведеними доводами позивача з огляду на наступне.

Як уже зазначалося судом першої інстанції, банк звернувся у 2010 році до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом про дострокове повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе кредитних зобов`язань.

30.04.2010 Тячівський районний суд Закарпатської області у справі №2-73/10 стягнув кредитну заборгованість в розмірі 8 762,47 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет застави та стягнув з відповідачів судові витрати.

31.10.2012, в ході примусового виконання судового рішення, було реалізовано предмет застави під час проведення аукціону з продажу рухомого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 , та за рахунок отриманих від реалізації предмету застави коштів здійснено часткове погашення заборгованості. Борг було частково погашено, однак рішення в повному обсязі виконано не було.

04.10.2018 Тячівським РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області було винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу по ВП №37510772 щодо боржника ОСОБА_1 та по ВП №37510860 щодо боржника ОСОБА_2 на підставі п.2 ч.1 ЗУ «Про виконавче провадження» через відсутність у боржників майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Таким чином, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.04.2010 у справі №2-73/10 не могло бути виконане в повному обсязі у зв`язку з вищезазначеними обставинами.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2021 року в цивільній справі №307/769/21 вирішено видати на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2010 року дублікати виконавчих листів, виданих Тячівським районним судом Закарпатської області 21 лютого 2011 року у цивільній справі №2-73/10 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року зазначену ухвалу Тячівського районного суду від 13 вересня 2021 року в цивільній справі №307/769/21 скасовано, у заяві Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» відмовлено. Постанова мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження втрати ПАТ АБ «Укргазбанк» виконавчих листів. Рішення суду про стягнення з солідарних боржників боргу, шляхом звернення стягнення на предмет застави автомобіль, було виконано, кошти було зараховано на погашення боргу. Тобто, повторне звернення стягнення на предмет застави є неможливим, оскільки таке нерухоме майно вже реалізовано на прилюдних торгах.

Таким чином, банк не пред`являв позову про задавнену вимогу, на що також звернув увагу суд першої інстанції. Слід погодитись з висновками суду першої інстанції, що строк виконання зобов`язання відповідачів було змінено у 2010 році у зв`язку з поданням позову про звернення стягнення на предмет застави в цивільній справі №2-73/10.

Апеляційний суд наголошує, що пред`явлення позову про стягнення 3% річних без пред`явлення позову про стягнення задавненої вимоги викликає певну правову колізію та дозволяє кредитору стягнути кошти згідно ст. 625 ЦК України, однак дає можливість обійти застосування до неї позовної давності, що саме по собі суперечить приписам ст. 625 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблено в рамках постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі №602/140/23.

Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності.

Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Вищезазначене кореспондується з правовим висновком викладеним у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2022 в справі №285/3536/20.

Апеляційний суд не заперечує право банку на стягнення з боржників платежів в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України через прострочення виконання грошового зобов`язання за раніше укладеним кредитним договором, оскільки не повернуто всю суму боргу, однак позивач не врахував, що право на стягнення 3% річних тільки разом із пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального та процесуального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 лютого 2025 року, повний текст якого складено 12 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: