ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 673/366/25

Провадження № 22-ц/820/1240/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року, суддя Ягодіна Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Летичівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту майна,

встановив:

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Летичівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту майна.

В обґрунтування вимог вказала, що з відкритих джерел вона дізналася про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про накладення арешту на все належне їй нерухоме майно.

Вказана обставина є перешкодою у реалізації її права власності, оскільки на даний час в органах виконавчої служби відсутні відкриті виконавчі провадження, в яких би вона мала статус боржника.

Виконавче провадження №35373912 від 23.11.2012 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Надра» 10970,68 грн. завершено 06.08.2012 року.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно, в межах виконавчого провадження №35373912 згідно з постановою ВДВС Деражнянського РУЮ Хмельницької області про арешт майна боржника.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07.04.2025 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

У мотивувальній частині судового рішення суд зауважив, що ОСОБА_1 була відповідачем у цивільній справі №2/2205/169/2012, і, відповідно, боржником у зазначених виконавчих провадженнях. Оскільки у даній справі арешт накладено на майно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні про стягнення коштів, тому справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги позивач вказала, що в оскаржуваній ухвалі суд не вказав, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи. При цьому, їй також було відмовлено у відкритті провадження при зверненні до адміністративного суду з аналогічним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області у справі №2/2205/169/2012 від 23.03.2012 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 10861,84 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 108,84 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту інформаційного повідомлення Летичівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області від 18.03.2025 року, на виконанні Деражнянського РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області знаходилося виконавче провадження №35373912 з примусового виконання виконавчого листа Деражнянського районного суду №2-169 від 06.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 10970,68 грн.

23.11.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все нерухоме майно боржника. Дане виконавче провадження було завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливість встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання боржника), про що 30.04.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказаний виконавчий лист повторно було пред`явлено до виконання, у зв`язку з чим 19.07.2013 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №38970897 з накладенням арешту на майно боржника.

24.04.2014 року дане виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), виконавчий документ повернутий стягувачу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 року у справі №904/51/19 (провадження №12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку ч. 2 цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Установивши, що позивач ОСОБА_1 є боржником щодо примусового виконання виконавчого листа Деражнянського районного суду №2-169 від 06.08.2012 року, між сторонами відсутній спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей спір не може бути розглянутий судом за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку цивільного судочинства (постанова Верховного Суду від 20.11.2024 року у справі №757/43805/23).

При цьому, в суду не було правових підстав для роз`яснення ОСОБА_1 до суду якої юрисдикції їй потрібно звернутися з даним позовом, оскільки звернення до суду з відповідною скаргою здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деражнянського районного суду Хмельницької області від 07 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова