єдиний унікальний номер справи 546/244/25
номер провадження 2/546/271/25
УХВАЛА

26 травня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., позивача ОСОБА_1 , представниці позивача Серьогіної І.М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Серьогіна Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей,-

установив:

У березні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою судді від 21 березня 2025 року у справі відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання на 06 травня 2025 року та постановлено здійснювати виклик шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У підготовче засідання 06 травня 2025 року не з`явилися позивач та представники третіх осіб про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином (а. с. 41, 42, 43).

У підготовчому засіданні 06 травня 2025 року відповідачка заявила клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних Силах України. До клопотання долучила витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 №289, витяг із журналу бойових дій та витяг із бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони.

Представниця позивача - адвокат Серьогіна І.М. заперечувала проти задоволення даного клопотання та просила відкласти судове засідання для надання можливості ознайомитися із поданими відповідачкою доказами.

У зв`язку з цим судове засідання було відкладене на 26 травня 2025 року.

19 травня 2025 року від представниці позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання (заяву), у яких вона зазначила, що із наданих відповідачкою документів неможливо встановити: 1) належність військової частини НОМЕР_1 до НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони; 2) чи виконує військова частина НОМЕР_1 бойові завдання, чи переведена на воєнний стан або залучена до проведення антитерористичної операції, бере участь у виконанні бойових завдань, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф. Оскільки саме по собі несення військової служби та наявність воєнного положення в країні не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан, тощо; 3) чи солдат резерву взводу солдатів резерву 309 запасної роти та діловод продовольчої служби є однією і тією ж самою людиною, оскільки наказу про переведення відповідачки з однієї посади на іншу надано, до суду, не було; 4) що саме відповідач виконує бойові завдання, оскільки, навіть, якщо відповідач несе військову службу на посаді діловод продовольчої служби, то вона:

- перебуває у відрядженні в НОМЕР_3 окремій бригаді ТрО,

- бойові розпорядження виконує не окрема бригада відповідачки, а та бригада, куди її було відправлено з перевіркою,

- завдання перевірки, не участь у бойових завданнях, а організація гарячого харчування особового складу за місцем відрядження,

- відрядження не є переведенням на посаду або в іншу військову частину та/або бойову бригаду НОМЕР_4 ,

- самостійно встановити дату закінчення відрядження відповідачки судом або сторонами неможливо, а тому, місце несення своєї служби та посаду може повідомити тільки відповідач.

Крім того, витяг із журналу бойових дій НОМЕР_2 обр ТрО № 56т по ЖОЖ № 32 від 03.12.2024 року 18.04.2025 стосується уточнення бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони № 1480/2/5/43/БР-дск від 16.01.2025 року, тоді як витяг з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони № 1480/2/5/43/ТрО від 16.01.2025 року.

Вказала, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Окрім того, представниця позивача звертала увагу, що відповідачка до свого призвання на військову службу не була військовозобов`язаною, а є добровольцем та несе службу за контрактом. Тобто, ОСОБА_2 мала вибір, при наявності двох неповнолітніх дітей, місця роботи поза службою в ЗСУ. Підстав для звільнення з військової служби у Відповідачки, згідно вимог ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», не має. На той час, позивач, маючи гарне здоров`я, може бути примусово мобілізований до військової служби, а діти будуть позбавлені батьківського піклування.

Згідно рішення суду у справі № 546/842/21 від 25.11.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. З того часу, ОСОБА_2 проживала окремо за іншою адресою, в іншому місті, піклувалась лише про себе, при цьому, зазначене не обговорювалось та не узгоджувалось між колишнім подружжям. Згідно Довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області (вих. № 01.4-05/100) від 04.06.2024 року, визначене місце проживання неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 . Це все свідчить про те, що відповідачка досить тривалий час проживає окремо від своїх дітей, участі у їх вихованні та утриманні не приймає, а тому, зупинення провадження у справі не змотивує бажання матері повернутися до життя зі своїми дітьми на той випадок, якщо їх батька буде примусово мобілізовано до лав ЗСУ. Це підтверджується одними з останніх повідомлень відповідачки (номер телефону відправника повідомлень співпадає з номером телефону відповідача у справі) адресовані позивачу, де ОСОБА_2 резюмує, що саме позивач має бути з дітьми, а не вона, при цьому, погодиться надати згоду на задоволення позовних вимог, якщо підставою такого позову буде перебування її на військовій службі. Окрім того, у смс повідомленні, мати дітей, чомусь, вирішила, що позовна заява, в даному судовому провадженні, стосується позбавлення її батьківських прав, що не відповідає дійсності.

Посилаючись на викладені обставини, представниця позивача просила у задоволенні клопотання відповідачки про зупинення провадження відмовити (а. с. 75 77).

У судовому засіданні 26 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 та його представниця ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання відповідачки про зупинення провадження у даній справі з викладених у письмових запереченнях обставин.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином (а. с.66).

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином (а. с. 70,71).

Суд, заслухавши думку позивача та його представниці, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, доходить наступних висновків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб.

Згідно з указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 26/2025 від 14 січня 2025 року, затвердженого Законом України № 4220-IX від 15 січня 2025 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб. Остатнього разу строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 235/2025 від 15.04.2025.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 №289 вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань оперативно тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » солдата ОСОБА_2 , призвану на військову службу за контрактом на посаду солдата резерву взводу солдатів резерву 309 запасної роти, з 09 жовтня 2024 року зарахувати до списків особового складу на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а. с. 72).

Відповідно до витягу із журналу бойових дій від 18.04.2025 НОМЕР_2 обр ТрО № 56т по ЖОЖ № 32 від 03.12.2024 року підрозділи частини продовжують виконувати бойові завдання у визначеній смузі оборони. Уточнено. Бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони № 1480/2/5/43/БР-дск від 16.01.2025 року. Начальнику логістики заступнику командира НОМЕР_2 обр ОСОБА_7 НОМЕР_3 об ТрО (а. с.73).

Згідно витягу з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони №1480/2/5/43ТрО з метою перевірки у підпорядкованому батальйоні організації належного гарячого харчування і підтримки бойової готовності особового складу, які виконують бойові завдання, було наказано, зокрема, діловоду продовольчої служби солдату ОСОБА_8 вибути на перевірку до НОМЕР_3 об ТрО (а. с. 74).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 9 листопада 2022 року у справі № 753/19628/ виснував, що для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України необхідно надати докази перебування заявника у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан, і виконання бойових завдань у зоні бойових дій.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20.

Так, відповідачкою було надано витяг з наказу про зарахування її до списків особового складу на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Витягом із журналу бойових дій підтверджується те, що підрозділи НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони продовжують виконувати бойові завдання у визначеній смузі оборони.

Однак надані відповідачкою докази не містять інформації про її залучення до безпосереднього виконання бойових завдань у зоні бойових дій. А наданий витяг з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони №1480/2/5/43ТрО свідчить лише про необхідність вибуття відповідачки, як діловода продовольчої служби, для перевірки у підпорядкованому батальйоні організації належного гарячого харчування і підтримки бойової готовності особового складу, які виконують бойові завдання, а саме НОМЕР_3 об ТрО.

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідачка особисто з`явилася у підготовче судове засідання, яке відбулося 06 травня 2025 року, що свідчить, про наявність можливості висловитися щодо позовних вимог. Судом також було роз`яснено відповідачці право користувався правничою допомогою під час судового провадження, від якої ОСОБА_2 відмовилася. До того ж у відповідачки наявний електронний кабінет, що дасть їй можливість ознайомлюватися з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну системи та направляти до суду заяви чи клопотання.

Окрім того суд зважає на наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав про те, що обґрунтованість тривалості проваджень повинна бути оцінена з урахування наступних критеріїв, заснованих практикою Суду: складність справи, внесок заявника і відповідних органів влади, а також предмет спору (справа «Компанія Комінгерсоль проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal), заява №35382/97, рішення від 6 квітня 2000 року, §19; справа «Фрайдлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява №48479/13, рішення від 26 липня 2018 року, §43; справа «Сюрмелі проти Німеччини» (Surmeli v. Germany), заява № 75529/01, рішення від 8червня 2006 року, §128).

Суд у рішенні від 18 лютого 1999 року у справі «Лаїно проти Італії зауважив, що справи щодо опікунства над дитиною та батьківської відповідальності належать до справ, які потребують особливої оперативності.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до пункту першого та другого статті 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ураховуючи, що встановлення чи відмова у встановленні факту самостійного виховання та утримання дітей безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, тому суд доходить висновку, що у даному випадку клопотання відповідачки про зупинення провадження у даній справі до задоволення не підлягає.

Проте ураховуючи, що відповідачка є військовослужбовцем Збройних Сил України, суд вважає за доцільне забезпечити їй можливість надати відповідні обґрунтування своєї позиції з приводу викладених у даній ухвалі обставин.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 251, 253, 260, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Серьогіна Ірина Миколаївна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Підготовче засідання відкласти на 14 годину 40 хвилин 09 червня 2025 року.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 26 травня 2025 року.

Суддя Ю.В. Зіненко