__________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1066/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 04.11.2020 № у розмірі 84666,56 грн та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 04.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР»)та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №, на виконання якого фінансова компанія надала відповідачу кредитні кошти у сумі 54500,00 грн, строком користування на 12 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,00% від суми кредиту. 05.11.2020 право вимоги за кредитним договором відступлене позивачу на підставі договору факторингу від 07.10.2016 № ТАСЦФР-10-2016. Відповідачем умови договору не виконані, кредитні кошти у визначені договором строки не повернуті, термін дії кредитування, передбачений кредитним договором сплинув. Як наслідок станом на 11.11.2024 у відповідача виникла заборгованість у сумі 84 666,56 грн, з яких: 43782,05 грн заборгованість по тілу кредиту, 9,51 грн заборгованість по річним процентам, 40875,00 грн заборгованість по щомісячним процентам. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав.

Ухвалою суду від 27.01.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено за місцем реєстрації відповідачки. Згідно з інформацією Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Довідкою про причину повернення АТ «Укрпошта», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось з відміткою від 09.05.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомлення відповідача про розгляд справи.

Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив, як і не надходила заява про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Суд установив, що 04.11.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № .

Згідно з п. 1.2. цього Договору ТОВ «ФК «ЦФР» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 54 500,00 грн строком користування 12 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,00% від суми кредиту.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, підписавши цей Договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: через АТ «ТАСКОМБАНК» переказати на картковий рахунок на користь ОСОБА_1 за рахунок кредиту 50 000,00 грн, оплатити на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» 3 000,00 грн страхового платежу за кредитним договором.

Згідно з наданою Випискою по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 02.12.2020 по 11.11.2024 вбачається, що відповідач здійснив 3 платежі з повернення кредитних коштів 03.12.2020 на суму 4541,48 грн, 05.01.2021 на 1635,00 грн, 05.01.2021 на 4541,47 грн. У подальшому взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконував.

Водночас суд зазначає, що на підтвердження перерахування відповідачу кредиту у розмірі 50 000,00 грн доказів стороною позивача не надано, надана Виписка по особовому рахунку не охоплює період укладання договору, а саме 04.11.2020 (період за Випискою починається з 02.12.2020).

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити та достеменно переконатись у факті отримання позивачем саме 50 000,00 грн кредиту, про який зазначає позивач, натомість стороною позивача достатніх та належних доказів суду не надано.

Окрім цього щодо переходу права грошової вимоги суд, проаналізувавши надані стороною позивача докази, дійшов таких висновків.

Установлено, що 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем АТ«ТАСКОМБАНК» укладений Договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до п. 2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені Договором.

Відповідно до п.1.7 Договору про відступлення права вимоги, Права вимоги права грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами Первісного кредитора за кредитними договорами до позичальників щодо погашення Заборгованостей, які виникли на підставі укладених між Первісним кредитором та позичальниками кредитних договорів, та підтверджуються документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення.

Вказаним договором про відступлення права вимоги від 07.10.2016 не встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

Отже на момент укладення договору про відступлення права вимоги (07.10.2016) у первісного кредитора не виникало право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу АТ «ТАСКОМБАНК», оскільки кредитний договір з відповідачем укладений 04.11.2020, тобто на 4 роки пізніше ніж відбулось відступлення права вимоги позивачу.

Оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, то таким чином АТ «ТАСКОМБАНК» є неналежним позивачем через відсутність порушеного права.

Ураховуючи викладене, зокрема недоведення факту переходу права вимоги позивачу за кредитним договором, укладеним з відповідачем 04.11.2020, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості у розмірі 84666,56 грн не підлягають задоволенню.

Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення боргу за договором позики та порушення відповідачкою прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно з наданим Реєстром прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, позивачу було передано право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, 05.11.2020, тобто на наступний день після укладення з ОСОБА_1 кредитного договору (04.11.2020).

Вказане свідчить про те, що на наступний день у відповідача боргових зобов`язань за вказаним договором (зі строком кредитування 12 місяців) виникнути не могло, а тому первісний кредитор не міг передати заборгованість відповідача відповідно до договору про відступлення права вимоги позивачу, через відсутність виникнення такої заборгованості, а також з огляду на те, що строк дії договору тільки но розпочався, а строк його виконання, як і строк для можливості виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, не завершився.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонернетовариство «ТАСКОМБАНК», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення підписане 27.05.2025.

Суддя Ю. А. Скриль