Справа № 583/322/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Соколової Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Верби Н.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Єжаченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 6 справу № 583/322/25 за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду,

встановив:

27.01.2025 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.10.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000686 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

24.10.2017 слідчий СВ Охтирського ВП (м.Охтирка) ГУНП в Сумській області Різник С.В. подав слідчому судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_2

24.10.2017 ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області було задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, застосовано до ОСОБА_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою, одночасно було визначено запобіжний захід у вигляді застави в сумі 48 000 грн.

24.10.2017 слідчий СВ Охтирського ВП (м. Охтирка) ГУНП в Сумській області Різник С.В. подав слідчому судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області клопотання про арешт майна, що було вилучено 24.10.2017 під час огляду транспортного засобу, а саме автомобіля «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_1 .

26.10.2017 ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області задоволено частково клопотання слідчого, накладено арешт на майно, вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_2 та під час огляду транспортного засобу.

13.12.2017 за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000686 від 08.10.2017 складено обвинувальний акт, яким ОСОБА_2 обвинувачувався у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс та ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс.

26.12.2017 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області призначено судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_2 , обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_2 в вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 на строк два місяці до 25.02.2018.

21.03.2018 обрано ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 48000 грн для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків.

28.03.2023 вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення.

09.09.2024 ухвалою Сумського апеляційного суду вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2023 відносно ОСОБА_2 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

На думку представника позивача, тривалий час розгляд кримінального провадження в Охтирському міськрайонному суді Сумської області відкладався за клопотанням прокурора, у зв`язку з не забезпеченням прокурором явки свідків.

Підставою звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди у цій справі є систематична, тривала протиправна бездіяльність посадових осіб відносно розслідування даного кримінального провадження та тривалість судового розгляду кримінального провадження, яка в кінцевому результаті призвела до виправдання обвинуваченого ОСОБА_2 .

Позивач піддався кримінальному переслідуванню з 24.10.2017, коли ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України року, по 09.09.2024, коли було винесено ухвалу Сумського апеляційного суду, якою виправдувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2023 року набрав законної сили .

Загальний час незаконного кримінального переслідування ОСОБА_2 тривав 6 років 10 місяців 16 днів.

Відповідно до Держбюджету України на 2025 рік мінімальна зарплата в Україні складає 8000 грн на місяць, 48 гривень за 1год.

Розрахунок морального відшкодування позивачу :

82 місяців х 8000 (мінімальна заробітна плата на місяць) = 656 000грн.

16 днів х 8 год. х 48 (мінімальна заробітна плата за 1год.) = 6144 гривень.

Мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 662144гривень.

Позивач вважає, що при визначенні розміру морального відшкодування суд повинен враховувати, що позивач переживав приниження та страждання, тривалий час доводячи свою невинуватість в інкримінованих йому злочинів, не міг змінити місце проживання в селі та виїздити за межі України для заробітку грошових коштів достатніх для утримання сім`ї. Відсутність можливості заробляти кошти в селі призвело до важкого матеріального стану сім`ї.

Враховуючи ті обставини, що відносно ОСОБА_2 винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, та керуючись ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди.

Внаслідок кримінального переслідування позивач втратив нормальні життєві зв`язки, матеріальне благополуччя сім`ї. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих правоохоронними органами, незаконним обшуком, тривалістю судового процесу, втручанням у виборі місця проживання та роботи, зниженням статусу у своїй сім`ї, втрата можливості користуватися автомобілем.

Позивач просить суд врахувати, що характер й глибина заподіяних страждань стосувалася його можливості забезпечити трьох дітей та дружину, тривалості перебування його під слідством та судом. Позивач переніс принизливі наслідки проведення особистого обшуку та автомобіля в центрі міста Охтирка серед білого дня біля супермаркету «АТБ».

У зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням, позивач зазнав інтенсивної психотравмуючої дії, яка порушила нормальний звичайний життєвий стан, призвела до душевних страждань. Переживання даної ситуації супроводжувалися низкою інтенсивних негативних емоцій, тривоги, хвилювання, образи, приниження, сорому, гніву, тривалої емоційної напруги, невизначеності, необхідності виправдовуватися та доводити свою невинуватість.

Відновлення нормального морального стану потребує часу. Частковою компенсацією, на даний час, моральних страждань позивача за час кримінального переслідування, може бути грошова сума в розмірі 662144 гривень, яку і просив стягнути на користь ОСОБА_2

27.01.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

17.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Державної казначейської служби України, в якому представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказав, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до надмірного збагачення за рахунок Держави, однак позивачем не надано доказів на підтвердження завданої моральної шкоди у розмірі 662144 грн. Крім того зазначив, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, визначено на рівні 1600 грн, тому розмір, вказаний позивачем є надмірним і завищеним.

27.02.2025 від прокуратури Сумської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги ОСОБА_2 , щодо суми відшкодування є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Вказує, що відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а

також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.2 ст.23 ЦК України). При визначенні відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, передбачено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Водночас для настання відповідальності за таку шкоду вимагається встановлення складу правопорушення, обов`язковими елементами якого є три складові: шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Право на відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини судово- слідчих органів закріплено у ст.56 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ст. ст.1167, 1176 ЦК України. Статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено підстави для відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому цим Законом виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.4, ч.ч.2, 3 ст.13 зазначеного Закону, п.17 Положення про застосування цього Закону, затвердженого спільним наказом Міністра юстиції України, Генерального прокурора України та Міністра фінансів України від 04.03.1996 №6/5/3/41, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Також, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього у заподіянні. ОСОБА_2 у позовній заяві, зокрема, зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі і стражданнях, переживаннях, завданих правоохоронними органами, незаконним обшуком, тривалістю судового процесу, обмеженні у виборі місця проживання та роботи, зниженні статусу у своїй сім`ї, втраті можливості користуватися автомобілем. Водночас, у підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, позивач не надає доказів, до яких саме значних наслідків призвели незаконні дії органу досудового розслідування, прокуратури та суду, в якій мірі було порушено усталений спосіб його життя, яких додаткових заходів потрібно вжити позивачу для відновлення свого психологічного здоров`я тощо. Відсутнє також обґрунтування характеру моральних страждань, які зазнав позивач та розрахунок суми моральної шкоди, натомість, у позовній заяві без належних на те підстав та обґрунтувань зазначає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 662 144 грн. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування як підстави для відшкодування моральної шкоди. У постанові від 12.09.2018 у справі №335/11779/16-ц Верховний Суд вказав, що сама лише наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Вважає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та

причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Натомість, позивачем не надано всіх належних і допустимих доказів на підтвердження погіршення відносин з оточуючими людьми, колегами та друзями, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін в емоційному стані, а сам по собі факт притягнення його до кримінальної відповідальності не є безумовною підставою для стягнення шкоди без установлення усіх складових елементів необхідних для цивільно-правової відповідальності. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 не навів жодних аргументованих доводів на підтвердження того, що діями правоохоронних органів останньому завдано фізичного чи психічного впливу в ході досудового розслідування кримінального провадження, що вказувало б на спричинення йому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Також, зазначене не підтверджується і жодним судовим рішенням щодо визнання незаконними дій та рішень органів досудового розслідування. Таким чином, позивачем не доведено ні заподіяної шкоди, ні протиправної поведінки органів досудового розслідування, ні причинного зв`язку між зазначеними елементами правопорушення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Вважає, що наведені обставини засвідчують, що у позивача відсутнє право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відтак, зазначені обставини та факти не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 662 144 грн, розмір якої не обґрунтований та не підтверджується належними і допустимими доказами, а таке стягнення на користь позивача призведе до безпідставного завдання збитків Державному бюджету України. За викладених обставин позовна заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

24.03.2025 представник позивача збільшив позовні вимоги і просив стягнути на користь позивача ОСОБА_2 993216 грн моральної шкоди, також зазначив, що судові витрати склали 5000 грн на правничу допомогу. Збільшення позовних вимог обґрунтовує тим, що крім кримінального провадження у позивача були дуже великі складності із своїм знайомим ОСОБА_3 , так як останній був заставодавцем та коли клав заставу, то ОСОБА_2 говорив, що це не буде тривалий термін. Позивач вказав, що тривалий час розгляд кримінального провадження в суді відкладався за клопотанням прокурора, у зв`язку з незабезпеченням свідків, а також підставою звернення до суду зазначав тривалу протиправну бездіяльність посадових осіб відносно розслідування даного кримінального провадження та тривалість судового розгляду. Вважає, що суд фактично затягував питання повернення застави, весь час дане питання відкладалося та був випадок, що діяло два запобіжних заходи - застава та домашній арешт. У зв`язку з даними подіями у позивача були зіпсовані стосунки з ОСОБА_3 . Під час судового розгляду було задоволено відвід судді Ярошенко Т.О., так як остання погрожувала стягнути заставу в дохід держави. Також за час кримінального переслідування у позивача померла дружина, яка хвилювалася за чоловіка і ОСОБА_2 залишився з трьома дітьми. Позивач вважає, що розумний розмір відшкодування моральної шкоди може становити 1,5 розмірі від мінімально визначеного за кожен місяць кримінального переслідування, що становить 993216 грн.

03.04.2025 представник Державної казначейської служби України звернувся до суду з додатковими поясненнями, в яких вказав, що вимоги ОСОБА_2 необґрунтовані та не підлягають задоволенню, зазначивши ті самі підстави, що і у відзиві на позовну заяву.

04.04.2025 представник Сумської обласної прокуратури надав заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, де крім викладеної у відзиві позиції також зазначив, що доводи, на які посилається представник позивача у заяві про збільшення позовних вимог є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи з такого. У тексті немає жодних доказів, що смерть дружини ОСОБА_2 була спричинена саме тривалим судовим розглядом. Причини смерті дружини не наведені, що унеможливлює встановлення прямого причинного зв`язку між її смертю та судовим процесом. Позивач не надав медичних чи інших об`єктивних доказів, які б підтверджували, що її смерть була наслідком стресу або інших обставин, пов`язаних із кримінальним переслідуванням ОСОБА_2 . Крім того, фактична тривалість розгляду справи та невиконання обіцянки ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 залежали передусім від самого ОСОБА_2 , оскільки він та його захисник - адвокат Собина П.М., зловживаючи процесуальними правами, затягували судовий розгляд шляхом подання необґрунтованих клопотань та неявки захисника в судові засідання. Так, 14.12.2017 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 для розгляду по суті. Після цього обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник неодноразово затягували процес шляхом подання безпідставних клопотань і неявки в судові засідання. Через систематичну неявку захисника Собини П.М. протягом судового розгляду було

відкладено 22 судових засідання, що підтверджується відповідними заявами адвоката про перенесення розгляду справи на іншу дату (наприклад, заяви від 19.12.2017, 20.12.2017, 11.02.2018, 24.02.2018, 12.07.2018, 31.10.2018, 06.03.2019, 12.06.2019, 02.07.2019, 25.09.2019, 10.04.2020, 20.12.2020, 11.03.2021, 18.08.2021), а також журналами судових засідань, які фіксують факт неприбуття захисника або обвинуваченого ОСОБА_2 у призначений час. Крім того, ще 5 судових засідань були відкладені через необґрунтовані заяви сторони захисту про відвід суддів, що підтверджується відповідними ухвалами суду про відмову в задоволенні таких відводів. Таким чином, надмірна тривалість судового провадження значною мірою спричинена неналежною процесуальною поведінкою сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_2 та його адвоката Собини П.М.), яка полягала у систематичних неявках у судові засідання та поданні безпідставних відводів. Враховуючи викладене, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між тривалістю судового розгляду та труднощами ОСОБА_2 у стосунках із ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 добровільно вніс заставу за ОСОБА_2 , а його особисті очікування щодо швидкого завершення судового процесу не можуть бути підставою для збільшення розміру позовних вимог. Позивач також не довів, що саме затягування провадження спричинило погіршення їхніх взаємин, оскільки можливим фактором невиконання обіцянки могла бути вина самого ОСОБА_2 . Оскільки позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями суду або інших державних органів та моральною шкодою, вимоги про збільшення розміру компенсації моральної шкоди є необґрунтованими. Основними факторами, що вплинули на тривалість процесу, були дії самого ОСОБА_2 та його захисника, а не бездіяльність суду чи правоохоронних органів. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування як підстави для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано всіх належних і допустимих доказів на підтвердження всіх викладених обставин. За викладених обставин вважає, що заява про збільшення позовних вимог не підлягає задоволенню.

23.04.2025 надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача не погодився з твердженням прокурора, що тривалість провадження повністю лежить на Чубарі та його захиснику. Вказав на наявність рішення Європейського суду з прав людини «Чубарь проти України», заява № 7365/23, де визнано надмірною тривалість розгляду кримінального провадження не з вини ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 06.05.2025 у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник подав заяву про слухання справи у його відсутності. Позов підтримав.

Представник Державної казначейської служби України у судовому засіданні у режимі ВКЗ просив відмовити у задоволенні позовних вимог, подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, вказував, що Казначейство є неналежним відповідачем у вказаній справі, просив виключити їх з числа відповідачів. Крім того, зазначив, що позивач не має права на відшкодування шкоди з огляду на те, що вина органів, що здійснювали досудове розслідування та прокуратури не встановлена належним чином та не доведено незаконність їх дій. Зауважив, що заявлені позивачем вимоги більш ніж значним чином перевищують гарантований Законом мінімум моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, стягнення визначеної позивачем суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Представник прокуратури в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, зазначила, що стороною позивача не надано підтверджень щодо існування підстав для збільшення мінімальної суми відшкодування моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового слідства і прокуратури та завданням моральної шкоди. Вказували, що матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачу моральних страждань, а розмір морального відшкодування визначений позивачем не відповідає засадам розумності та справедливості.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до такого.

Судом встановлено, що 08.10.2017 порушено кримінальне провадження №0000686 за ознаками ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України ( а.с. 7).

24.10.2017 слідчим Охтирського ВП ГУНП в Сумській області Різником С.В. Чубарю О.О. повідомлено про підозру ( а.с. 8-9).

ОСОБА_2 було затримано 24.10.2017 , що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а також оглянуто транспортний засіб, під час якого було вилучено майно ( а.с. 12 13), на яке в подальшому було накладено арешт слідчим суддею ( а.с 14 15 ).

26.10.2027 щодо ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави в сумі 48000 грн ( а.с. 16 18 ).

Відносно ОСОБА_2 13.12.2017 було складено обвинувальний акт, за обвинуваченням його за ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс та за ч.2 ст.307 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс ( а.с.19 20) .

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2023 ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати на підставі п.2 ч. 1ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення ( а.с.21 24). Даний вирок ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 09.09.2024 залишено без змін ( а.с. 25 33).

Як вбачається з ухвали суду від 26.12.20217 щодо ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту ( а.с. 71 зворот 72).

Відповідно до ухвали від 21.03.2018 ОСОБА_2 було обрано запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, передбачених КПК, в розмірі 48000 грн до закінчення судового розгляду ( а.с. 73).

04.07.2019 ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_2 адвоката Собини П.М. про відвід судді Ярошенко Т.О. ( а.с. 74 -75).

Згідно з ухвалою суду від 08.09.2020 клопотання адвоката Собини П.М. задоволено та повернено заставу в розмірі 48000 грн ОСОБА_3 ( а.с. 75 зворот 76).

Відповідно до копій заяв та журналів судових засідань у справі № 583/3512/17 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, які були надані представником прокуратури Сумської області, вказані судові засідання відкладалися за клопотанням або за неявкою захисника ОСОБА_2 адвоката Собини П.М. ( а.с. 91 зворот 117).

Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР).

Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 , у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.ч. 5, 6 статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що: «положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2023, який набрав законної сили 09.09.2024 на підставі ухвали колегії суддів Сумського апеляційного суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 незаконно перебував під слідством та судом в період з 24 жовтня 2017 року (дата повідомлення про підозру) до 09 вересня 2024 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 82 місяці 16 днів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000 грн.

З урахуванням терміну перебування позивача під слідством, мінімальний гарантований законодавцем розмір компенсації моральної шкоди складає 662144 грн, виходячи з такого розрахунку: 8000 грн х 82 місяць та 48 грн на 16 днів по 8 год.

Таким чином суд погоджується з розрахунком представника позивача, який був наведений в позовній заяві.

Щодо збільшеного розміру позовних вимог, то суд зазначає таке.

При збільшенні позовних вимог, позивач посилається на те, що крім кримінального провадження у ОСОБА_2 виникли проблеми у спілкуванні зі знайомим ОСОБА_3 , який вносив за нього заставу і позивач запевнив його, що це не буде тривалий термін. Також зазначив, що тривалий час розгляд кримінального провадження в суді відкладався за клопотанням прокурора, у зв`язку з незабезпеченням свідків, а також підставою звернення до суду вказував тривалу протиправну бездіяльність посадових осіб відносно розслідування даного кримінального провадження та тривалість судового розгляду. Вважає, що суд фактично затягував питання повернення застави, весь час дане питання відкладалося та був випадок, що діяло два запобіжних заходи - застава та домашній арешт. У зв`язку з даними подіями у позивача були зіпсовані стосунки з ОСОБА_3 . Також за час кримінального переслідування у позивача померла дружина і ОСОБА_2 залишився з трьома дітьми. Тому вважає, що розумний розмір відшкодування моральної шкоди може становити 1,5 розмірі від мінімально визначеного за кожен місяць кримінального переслідування, що становить 993216 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, суд вважає, що стороною позивача не було надано суду відповідних доказів, які б підтвердили обставини, на які посилається позивач, суду не надано свідоцтва про смерть дружини ОСОБА_2 , свідоцтва про народження трьох дітей, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між смертю дружини ОСОБА_2 та перебування його під слідством.

Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача прокуратури Сумської області щодо тривалого розгляду кримінального провадження в суді з причин незалежних від сторони обвинувачення, оскільки з наданих копій документів з кримінального провадження № 583/3512/17 вбачаться, що неодноразово судові засідання відкладалися через відсутність захисника адвоката Собини П.М., його клопотання про відкладення та неявку самого ОСОБА_2 . Тому суд вважає, що посилання позивача на те, що судовий розгляд затягувався стороною обвинувачення і був причиною того, що застава була повернута ОСОБА_3 через тривалий час і тому стосунки між ним та ОСОБА_2 були зіпсовані, не є обґрунтованими.

Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено, що розумний розмір відшкодування моральної шкоди має становити саме 1,5 розміру від мінімально визначеного за кожен місяць кримінального переслідування, що становить 993216 грн.

Суд вважає, що визначений позивачем у позовній заяві розмір моральної шкоди є вочевидь завищеним та таким, що не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості, а також з тим, що дійсно позивач не надав доказів щодо додаткових негативних наслідків під час притягнення до кримінальної відповідальності та на підтвердження того, що розмір завданої йому моральної шкоди перебільшує розмір мінімально гарантованої компенсації.

Таким чином, беручи до уваги обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди завданої позивачу становить 662144 грн, які підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Крім того, суд враховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 у справі № 910/23967/16, відповідно до якого кошти на відшкодування шкоди, завданої державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів; судові витрати у справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 662144 грн ( шістсот шістдесят дві тисячі сто сорок чотири гривні) компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Відповідач: Прокуратура Сумської області, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 33, .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Наталія СОКОЛОВА