Провадження №: 2/336/1840/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Степливої Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 04.08.2017 перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні.

22.02.2023 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Відновлено прізвище « ОСОБА_4 ». Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2024 визначено місце проживання дитини з матір`ю. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.11.2024 зазначене рішення змінено лише в мотивувальній частині.

Зі слів ОСОБА_1 , з грудня 2024 року відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину, а саме: відмовляється добровільно надавати кошти на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів для дитини, тощо. При цьому, позивачка сама не може забезпечувати дитині достойний рівень життя. Відповідач з 2017 року є засновником та керівником ТОВ «ВЕКТОРТАЙМ», з 2023 року зареєстрований як фізична-особа підприємець, під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини надавав суду довідки про підтвердження високого рівня доходу, займається благодійною діяльністю, тобто має можливість, на думку позивача, сплачувати аліменти в розмірі 10 000, 00 гривень щомісячно.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2025 року позовну заяву прийнято до свого провадження. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками до неї, визначено строк для надання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Мар`єнко В.Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був обізнаний. 28.03.2025 надав суду заяву про перенесення судового засідання. В подальшому будь-яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що з 04 серпня 2017 року сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2023 у справі №336/7159/22.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, виданим 06.09.2017, серія НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2024 у справі №336/1199/23 визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 . Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.11.2024 змінено мотивувальну частину зазначеного рішення, виключивши з неї посилання на «Декларацію з прав дитини» від 20.11.1959 в контексті того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. В решті рішення залишено без змін.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до приписів ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у 2025 році встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу для дітей віком від 6 років до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня становить 3196,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 з 04.09.2023 зареєстрований як фізична особа підприємець, основні види діяльності електромонтажні роботи, також з 24.02.2017 є засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЄКТОРТАЙМ», що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За 2023 рік, відповідно до рішення №17 та довідки про нарахування дивідендів № 1 від 29.02.2024 ОСОБА_2 отримав дивіденди в розмірі 151916,13 грн. одним траншем в безготівковій формі. Відповідно до довідки про доходи за 4 квартал 2022 року ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ "ВЄКТОРТАЙМ" нараховувалась заробітна плата в розмірі 20 тисяч гривень на місяць. Крім того, відповідач здійснює благодійну діяльність, що підтверджується запитами та рахунками на благодійні внески від ГО «Фенікс Черіті» від 19.07.2023 та 18.01.2024 на суми 10000,00 гривень кожний.

Зазначені докази в своїй сукупності свідчать про те, що матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 є достатнім для сплати аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої доньки.

При цьому, відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплати ним аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 10000,00 грн. щомісячно суд вважає завищеними, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів.

Враховуючи вказані обставини справи, надані позивачем докази, розмір прожиткового мінімуму та судову практику, що склалася суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідності стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 8000,00 грн. до досягнення донькою повноліття. Даний розмір аліментів суд вважає справедливим, співмірним, обґрунтованим та законним.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 180-184 СК України та ст. ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя П.Л. Коваленко