П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року місто Київ

справа № 359/5817/24

провадження №22-ц/824/3880/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Борця Є.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач ТОВ "ФК "Ріальто" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Позов обґрунтовано тим, що 11 червня 2023 року позивач уклав з ОСОБА_1 договір кредиту №4-1, за умовами якого ТОВ "ФК "Ріальто" надало кредит в розмірі 5000 грн., а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконав грошові зобов`язання, у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 5000 грн. та борг по сплаті процентів за користування ним в розмірі 21000 грн.. Загальний розмір боргу за договором кредиту складає 26000 грн.. Відповідач ухиляється від добровільного повернення боргу.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором кредиту №4-1 від 11 червня 2023 року в розмірі 26000 грн..

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року задоволені позовні вимоги ТОВ " ФК " Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ " ФК " Ріальто" борг за договором кредиту № 4-1 від11 червня 2023 року в розмірі 26 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ " ФК " Ріальто" витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у відповідній частині нове, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його відзив на позов, в якому він зазначав про те, що звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи, а тому безпідставно стягнув з нього судовий збір.

Крім того зазначив, що сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу є завищеною, враховуючи вид правової допомоги, невелику складність справи, а також не значну ціну позову, що не вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи та значних витрат часу на виконання таких робіт адвокатом.

Позивач ТОВ " Фінансова компанія "Ріальто" своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше став розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тому з нього підлягає стягненню на користь ТОВ " Фінансова компанія "Ріальто" розмір отриманих кредитних коштів, а також передбачені договором та нараховані проценти.

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, отже, рішення суду в частині задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору кредиту в сумі 26 000 грн. сторонами не оскаржується, а тому, у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається, так як суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині щодо стягнення судових витрат та їх розміру.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ " Фінансова компанія "Ріальто" суму судового збору, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, відповідно сума судового збору, сплачена позивачем за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідач.

Висновки суду в цій частині не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на позову заяву, в якому він звернув увагу суду на те, що він є інвалідом ІІ групи. До відзиву на позов відповідач долучив копію посвідчення, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом (ст. 2 Закону).

Статтею 5 Закону України " Про судовий збір" встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ групи.

За правилом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, а саме: судового збору.

Зважаючи на те, що суд задовольнив позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто", а ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідно до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, а саме: позивачу ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2422 ,40 грн.

Крім того, позивач ТОВ " Фінансова компанія "Ріальто" просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. (8000 грн. за складання позовної заяви та 1000 грн. за подання клопотання про витребування доказів у справі).

Суд першої інстанції стягнув 8000 грн. лише за послугу зі складання позову, оскільки у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів судом було відмовлено.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат позивача ТОВ " Фінансова компанія " Ріальто" на професійну правову допомогу в розмірі 8000 грн., суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості та доведеності вважав їх реальними та фактичними.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 2 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження № 61-6627св20).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в матеріалах справи містяться: договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 2 червня 2022 року, яким ТОВ "Фінансова компанія " Ріальто" та ФОП ОСОБА_2 , з-поміж іншого, відповідно до предмету договору, домовились про надання ФОП ОСОБА_2 юридичних послуг ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто"; акт приймання-передачі наданих послуг № 207 до названого договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022, в якому за підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ " Фінансова компанія "Ріальто" згідно реєстру №1 від 12.01.2024 надано юридичні послуги на суму 81 000 грн.; витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №207 від 12.01.2024 згідно з якого, зокрема, виконавець ФОП Руденко К.В. підготував позовну заяву про стягнення заборгованості з боржника ТОВ " ФК "Ріальто" - ОСОБА_1 за договором № 4-1 від 11.06.2023 та клопотання про витребування доказів (вартість послуг 8000 грн.), складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 (вартість послуги 1000 грн.)., долучено платіжне доручення № 1104 від 12.01.2024 на підтвердження оплати наданих послуг.

Також матеріали справи містять копію свідоцтва Руденка К.В. про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018 та копію довіреності, виданої ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" від 11.02.2024 року на ім`я адвоката Руденка К.В. на представництво своїх інтересів.

Відповідач ОСОБА_1 25.06.2024 через підсистему "Електронний суд" подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, де зазначав про те, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу завищено, оскільки вид правової допомоги та невелика складність справи, а також незначна ціна позову не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом.

Разом з тим, суд першої інстанції подану відповідачем заяву до уваги не прийняв, оцінки викладеним відповідачем у відзиві на позов обставинам не надав.

Враховуючи надане відповідачем клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлена сума витрат позивача на професійну правничу допомогу має бути зменшена.

При цьому суд враховує наступне.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодування заявлених позивачем витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

Колегія суддів вважає, що з огляду на подані представником позивача процесуальні документи (позовна заява), доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000 грн. за складання позову, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на її складність (стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 26 000 грн., яка розглядалась у спрощеному позовному провадженні), принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, обґрунтованими та справедливими є витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. ст.. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2024 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 гривень за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія " Ріальто" в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти в розмірі 4000 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус