Номер провадження: 22-ц/813/2330/25
Головуючий у першій інстанції Жигулін С.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2024 у складі судді Жигуліна С.М.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просив суд, з урахуванням уточнених вимог від 26.04.2023:

-виділити в окремий об`єкт нерухомого майна 5/22 частин житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 та складаються з частин житлового будинку літ. «А», в складі наступних приміщень: № 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова, площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житловою 22,2 кв. м.; із господарських будівель: сарай літ. «Б», сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; із господарських споруд: № 6-ворота /хвіртка, № 7-огорожа

-визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , і складається з житлового будинку літ. «А» у складі наступних приміщень: № 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житловою 22,2 кв. м.; із господарських будівель: сарай літ. «Б», сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; із господарських споруд: № 6-ворота /хвіртка, № 7-огорожа, який розташований на земельній ділянці орієнтовною площею 0,0229 га з виходом на АДРЕСА_2 (відповідно до висновку експертного будівельно-технічного, земельньно-технічного дослідження №23/23-2023 складеного 20.04.2023 судовим експертом Цурканом В.І.), значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки, у порядку ст. 79-1 Земельного кодексу України.

-Припинити між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремий об`єкт нерухомості: житловий будинок літ. «А» у складі наступних приміщень: № 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житловою 22,2 кв. м.; із господарських будівель: сарай літ. «Б», сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; із господарських споруд: № 6-ворота /хвіртка, № 7-огорожа, присвоївши окремий реєстровий номер.

Позов обґрунтований тим, що за договором дарування від 23 квітня 2021 року він є власником 5/22 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , де відповідачі володіють іншими частками на єдиній земельній ділянці. Відтак, користуючись своїм правом на підставі ч. 1 ст. 364 ЦКУ просив суд вирішити даний спір.

Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву, відповідачка ОСОБА_2 вимоги не визнала, посилаючись на те, що для забезпечення роздільного користування вказаними приміщеннями і для об`єднання їх з належними безпосередньо ОСОБА_2 та безпосередньо ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 групами приміщень необхідно виконати роботи з переобладнання приміщень та з улаштуванням дверних прорізів, встановленням перемичок, дверних блоків, тощо, які потребують фінансових та трудових затрат. Зазначає, що у разі виділу в окремий об`єкт частини житлового будинку, що належить позивачу, частка яка залишиться не буде складати одиницю, об`єкт буде знаходитись у стадії виділу та будь які дії у розпорядженні належним мені нерухомим майном будуть неможливі, що значно порушить її права. В обґрунтування заперечень посилається на висновок експерта № 101/101-2023 від 20 лютого 2024 року.

ВідповідачіОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечень, пояснень чи відзиву на позовну заяву не надали.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2024 позовні вимоги задоволено. Виділено в окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_1 5/22(п`ять двадцять других) часток домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова кімната площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житлової 22,2 кв. м.; господарських будівель: сарай літ. «Б» площею забудови 6,2 кв. м., сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; господарських споруд: № 6-ворота /хвіртка, № 7-огорожа (всього майна на суму сто шістдесят одна тисяча шістсот дві грн. 00 коп.) з реєстрацією під окремим реєстраційним номером, привласненням окремої адреси, і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0229 га, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, з виходом (виїздом) на вулицю Верхньоторгова графічно зображено на малюнку 1 висновку експерта № 23/23-2023 від 20 квітня 2023 року. Значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України. Визнано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова кімната площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житлової 22,2 кв. м.; господарських будівель: сарай літ. «Б» площею забудови 6,2 кв. м., сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; господарських споруд: № 6-ворота /хвіртка, № 7-огорожа з реєстрацією під окремим реєстраційним номером, на земельній ділянці площею 0,0229 га, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, з виходом (виїздом) на вулицю Верхньоторгова графічно зображено на малюнку 1 висновку експерта № 23/23-2023 від 20 квітня 2023 року. Значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки між сторонами існує право спільної часткової власності, тому, зважаючи на право сторін відповідно до вимог ст. 364 ч.1 ЦК України в якості співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та на наявність приміщень, що підтверджене технічною документацією, визнаються доведеними позовні вимоги в частині виділу належної сторонам частки і відповідно визнання права власності і припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2024 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем в позовній заяві безпідставно була вказана частка одного з співвідповідачів гр. ОСОБА_5 28/198 часток замість 7/66 часток, що призвело до того, що до участі у справі не був залучений ще один співвідповідач ОСОБА_7 . У судовому засіданні було проголошено про те, що серед співвласників є померла особа, спадщина після смерті якої залишилась відкритою, однак суд незважаючи на те, що фактично встановив ці обставини, не надав їм належної оцінки та не з`ясував хто є спадкоємцем та не залучив до участі у справі належну особу. Зазначає, що вирішуючи питання щодо закріплення за виділеною частиною об`єкту нерухомого майна, частини земельної ділянки, суд не залучив до участі у справі у якості третьої особи власника цієї земельної ділянки Ізмаїльську міську раду Ізмаїльського району Одеської області. Суд не звернув увагу, що частина житлового будинку має вартість, яка встановлена у висновку №23/23-2023, а саме 161 602 грн, тобто це має бути ціна позову за вимогу матеріального характеру та судовий збір має скласти 1 відсоток від ціни позову. Крім того, суд задовольнив вимоги нематеріального характеру про припинення права спільної часткової власності без оплати позивачем судового збору, встановленого до таких вимог.

В мотивування апеляційної скарги також зазначає, що позивачем був наданий висновок експерта №23/23-2023, у якому жодним чином не були враховані інтереси інших співвласників. У вказаній експертизі експерт надав оцінку фактичному порядку володіння та користування будівлями та спорудами у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 між позивачем та ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказавши їх співвласниками, якими вони не є по відношенню до спірного об`єкту. Жодним чином експерт не вказав відповідачів гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як співвласників об`єкту, не визначив конкретний об`єкт нерухомого майна, який залишається відповідачам та не визначив їх частки.

Також вказує, що за відсутності самостійного виходу на земельну ділянку та наявності не виражених в натурі часток приміщень житлового будинку (приміщення №1-коридор площею 6,4 кв.м та №6-коридор площею 10,8 кв.м., а також господарські будівлі літ «В» не можливо вирішувати питання щодо виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_2 5/11 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . З огляду на планувальне вирішення житлового будинку літ «А» та розташування належних співвласникам будівель в межах земельної ділянки, не можливо запропонувати відповідний ідеальний варіант поділу будівель та варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, а відповідно не можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомості належні на підставі договору дарування частин житлового будинку від 10.01.2024, ОСОБА_2 5/11 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 . Тобто, ухвалюючи рішення про виділ частки в окремий об`єкт, суд жодним чином не з`ясував чи може існувати як окремий об`єкт нерухомості частина, що залишається.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що в судових засіданнях неодноразово було наголошено на тому, що на території двора є зливна яма, якою користуються ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Судовий експерт запропонував, а суд затвердив виділ частки жилого будинку відповідно до якого зливна яма буде знаходитись на земельній ділянці, що запропонована до виділу позивачу. Тобто, після виділу в окремий об`єкт частки позивача, інші співвласники будуть позбавлені можливості користуватись зливною ямою, що і підтвердив судовий експерт ОСОБА_11 у судовому засіданні 29.07.2024, але суд на це не звернув увагу.

Позиція позивача та інших відповідачі в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, Даніско Д.А., посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2024 - без змін.

На адресу апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не надходили, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 24.04.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилися: ОСОБА_1 та його представник - адвокат Станєв М.І.

Інші учасники справи, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка, являючись скаржником у справі та будучи обізнаною про наявне провадження не отримує судову кореспонденцію, у судових засіданнях участі не приймає, заяв та клопотань апеляційному суду не подає.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Отже ОСОБА_2 , будучи заінтересованою у реалізації права на судовий захист, у тому числі апеляційний перегляд спірного рішення, повинна була цікавитися станом розгляду справи. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через повідомлені нею засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

На підставі договору дарування від 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 є власником 5/22 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою АДРЕСА_1 , де відповідачі володіють іншими частками на єдиній земельній ділянці.

Позивач користується і володіє наступними приміщеннями розташованими в літ. «А» житловий будинок у складі наступних приміщень: №3-1 - кухня, площею 4,8 м2; №3-2 житлова, площею 22,2 м2, загальною площею 27,0 м2, в т.ч. житловою - 22,2 м2; із господарських будівель: сарай літ. «Б»; сарай літ. «Д»; сарай літ. «Е»; із господарських споруд: №6, ворота/хвіртка, № 7 - огорожа.

Вищевказані 5/22 частин житлового будинку, є окремим приміщенням (будинком), мають окремі вхід та вихід.

Належна позивачу частина житлового будинку знаходиться у спільній частковій власності, реально не розділена і не виділена.

Земельна ділянка, на якій розташована частина житлового будинку не приватизована.

Встановлено, що на замовлення позивача, судовим експертом Цурканом В.I. був наданий висновок №23/23-2023 складений 20.04.2023, згідно якого, можливо з технічної точки зору виділити в окремий об`єкт нерухомості 5/22 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, а також можливо виділити та закріпити за позивачем частину земельної ділянки площею 0,0229 га. з виходом на АДРЕСА_2 .

Судом також встановлено, що зверненням відповідачки ОСОБА_2 , вищевказаним судовим експертом Цурканом В.I. також був наданий висновок №101/101-2023 від 20.02.2024, відповідно до якого за відсутності самостійного виходу на земельну ділянку та наявності не виражених в натурі часток приміщень житлового будинку не можливо вирішувати питання щодо виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_2 5/11 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . Між тим, експертом запропонований технічно можливий варіант виділу належних ОСОБА_2 5/11часток житлового будинку, встановлення якого можливе за погодженням співвласників і за яким пропонується варіант виділу у безпосереднє володіння та користування ОСОБА_2 певного майна.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 601/180/16).

Стаття 361 ЦК України передбачає, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 725/602/18).

У постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6- 12цс 13 зазначено, що частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20).

За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.

Встановлено, що в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_11 під час перевірки висновків №23/23-2023 від 20 квітня 2023 року та № 101/101-2023 від 20 лютого 2024 року пояснив, що позивач користується приміщеннями, які не вимагають додаткових переобладнань в разі виділу та підключив вказані приміщення до централізованої каналізації. Відповідачі користуються зливною ямою, яка в разі виділу приміщення буде знаходитись на території земельної ділянки позивача. Разом із тим вказаний септик не позначений на технічній документації, використання його за результатами виділу не погіршує становище сторін, зокрема відповідача ОСОБА_2 , а його пропозиція щодо наступного користування приміщеннями між відповідачами не позбавляє сторони використовувати приміщення у спосіб, який існує на час розгляду справи в суді.

За висновком експерта №23/23-2023 від 20 квітня 2023 року визначено про технічну можливість виділу в окремий об`єкт нерухомості ОСОБА_1 5/22 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова кімната площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житлової 22,2 кв. м.; господарських будівель: сарай літ. «Б» площею забудови 6,2 кв. м., сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; господарських споруд: № 6-ворота/хвіртка, № 7-огорожа (всього майна на суму сто шістдесят одна тисяча шістсот дві грн. 00 коп.), технічно можливо виділити в окремий об`єкт нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером, привласнення окремої адреси, і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0229 га, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, з виходом (виїздом) на вулицю Верхньоторгова графічно зображено на малюнку 1. Значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем в позовній заяві безпідставно була вказана частка одного з співвідповідачів гр. ОСОБА_5 28/198 часток замість 7/66 часток, що призвело до того, що до участі у справі не був залучений ще один співвідповідач ОСОБА_7 . У судовому засіданні було проголошено про те, що серед співвласників є померла особа, спадщина після смерті якої залишилась відкритою, однак суд незважаючи на те, що фактично встановив ці обставини, не надав їм належної оцінки та не з`ясував хто є спадкоємцем та не залучив до участі у справі належну особу.

На вищевказані доводи скаржника слід зазначити наступне.

Так, з метою перевірки доводів апеляційної скарги та винесення законного і обґрунтованого рішення у справі, ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2024 було витребувано у приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. відомості про те, чи звертався хтось із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину, якщо так, на яке ім`я і на яке майно.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. надійшла до суду відповідь, у якій нотаріус повідомив, що 08.08.2013 від ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що діяла від свого імені та від імені ОСОБА_3 , надійшла заява про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З інформації, яка міститься в спадковій справі та з поданих документів вбачається, що до складу спадкового майна входить 7/66 часток домобудівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 28.05.2014 нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на імена спадкоємців: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку вищевказаного спадкового майна на ім?я ОСОБА_5 ще не видано.

Тобто з вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину та оформили її, при цьому, вони є відповідачами по справі, тому, твердження скаржника, про те, що не залучення судом стороною по справі померлої ОСОБА_12 , не може бути підставою для скасуванням рішення суду, та не є порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилання ОСОБА_2 про те, що справа була розглянута без участі представника органу місцевого самоврядування, що на її думку, є порушенням норм права є також необґрунтованими, оскільки про це судом було зазначено в оскаржуваному рішенні що не залучення до участі у справі представника органу місцевого самоврядування не має суттєвого значення для прийняття рішення по суті спору. Навіть якщо і суд і залучив по справі орган місцевого самоврядування, то він би був залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Безпідставними є і твердження ОСОБА_2 у апеляційній скарзі про те, що оскаржуваним рішенням були обмежені права інших співвласників спільного майна.

Так, за висновком експерта №23/23-2023 від 20.04.2023 чітко визначено про технічну можливість виділу в окремий об`єкт нерухомості позивачу ОСОБА_1 5/22 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані: N?N? 3-1-кухня площею 4,8 кв. м., 3-2- житлова кімната площею 22,2 кв. м., загальною площею 27,0 кв. м, у тому числі житлової 22,2 кв. м.; господарських будівель: сарай літ. «Б» площею забудови 6,2 кв. м., сарай літ. «Д» площею забудови 7,3 кв. м., сарай літ. «Е» площею забудови 13,5 кв. м.; господарських споруд: N? 6-ворота/хвіртка, N? 7-огорожа (всього майна на суму сто шістдесят одна тисяча шістсот дві грн. 00 коп.), та технічно можливо виділити в окремий об`єкт нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером, привласнення окремої адреси, і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0229 га, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 1 координатами їх точок повороту відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року, з виходом (виїздом) на вулицю Верхньоторгова графічно зображено на малюнку 1. Значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України.

При цьому, відповідно до Висновку експерта №101/101-2023 від 20.02.2024, якій був наданий на замовлення скаржника - за відсутності самостійного виходу на земельну ділянку та наявності не виражених в натурі часток приміщень житлового будинку (приміщень N?N? 1 - коридор, і VI - коридор, а також господарської будівлі літ. «В», не можливо вирішувати питання щодо виділу в окремий об?єкт нерухомості нележаних ОСОБА_2 5/11 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 . Однак, в цьому ж Висновку, експерт зазначає, що при виконанні вказаних умов (....для забезпечення роздільного користування вказаним приміщеннями і для об`єднання їх з належними безпосередньо ОСОБА_2 та безпосередньо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 групами приміщень необхідно виконати наступні роботи: встановити міжквартирну стіну, демонтувати дверний блок, та закласти дверний проріз в стіні, встановлення перемичок, тощо....) належні ОСОБА_2 5/11 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , технічно можливо виділити в окремий об`єкт нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером, привласненням окремої адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0480 га.

Тобто в матеріалах справи, маються два висновки одного і того ж судового експерта, в яких чітко зазначено, що технічно можливо виділити в окремий об`єкт нерухомості частину будинку, яка належить і позивачу ОСОБА_1 і відповідачу ОСОБА_2 .

Твердження скаржника про те, що при виділі частки будинку позивачу, її права порушуються так як останній повинен зазнати фінансові та трудові затрати, та те, що у разі виділу в окремий об`єкт нерухомості майна що належать позивачу, частка яка залишиться не буде складати одиницю, об?єкт буде знаходиться у стадії виділу та будь-які дії у розпорядженні належним відповідачу нерухомими майном будуть неможливі, що може у подальшому порушити її права також є такими, що оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки як було встановлено в ході розгляду справи, в тому числі виходячи з пояснень судового експерта Цуркана В.I., ОСОБА_2 , після виділу в окремий об?єкт нерухомості належних позивачу 5/22 часток жилого будинку по АДРЕСА_1 , має право звернутися до органів БТІ та органів місцевого самоврядування, після чого має відбутись перерахунок часток для приведення залишкової частки об`єкту нерухомості в одиницю, та відповідно після цього, об`єкт нерухомості не буде знаходитися в стадії виділу, а отже жодним чином права ОСОБА_2 не будуть порушені.

Щодо доводів ОСОБА_2 про неможливість користування вигрібною ямою, яка знаходиться на території земельної ділянки, що виділяється позивачеві, є також безпідставними, враховуючи те, що як встановлено матеріалами справи, судовим експертом Цурканом В.I. було зазначено, що вигрібна яма відсутня в технічній документації БТІ, та відповідно є по суті самовільною, тому питання щодо її виділу якоїсь із сторін в користування та власність, буде суперечити будівельним нормам та законодавству України, у зв`язку із чим твердження скаржника про те, що після виділу частини будинку, інші співвласники будинку будуть позбавлені можливості користуватися зливною ямою, є безпідставними.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору, судом правильно встановлено характер спірних правовідносин та обставини справи, не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 375 , 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2025

Головуючий

Судді: