Справа № 202/8635/24
Провадження № 2/202/730/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дребот І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Павелко Ю.П.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив "гаражно-будівельний кооператив "Янтарний", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом про визнання права власності на гараж № НОМЕР_1 у ГБК «Янтарний» (м. Дніпро, вул. Березинська, буд. 6) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , витребування гаража та стягнення судових витрат.

Позов мотивовано наступним. Позивачі є спадкоємцями ОСОБА_7 (дружина, син, донька), який помер у 2019 році, та прийняли спадщину, що підтверджується заявою до нотаріуса від 11.06.2024. Позивачі стверджують, що спірний гараж № НОМЕР_1 належав ОСОБА_7 на підставі паспорта на право власності та квитанцій про сплату членських внесків, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність права власності у спадкодавця. На думку позивачів, право власності на гараж незаконно зареєстровано за ОСОБА_3 (державна реєстрація від 01.03.2024, індексний № 71855793), хоча ні спадкодавець, ні позивачі не відчужували гараж, що свідчить про його вибуття поза їх волею. Позивачі ствердили, що відповідно до ст. 1218, 1268 ЦК України, спадкоємці набули право на спадщину, включаючи гараж, з моменту смерті спадкодавця, а відсутність свідоцтва не позбавляє їх права власності (ст. 1296 ЦК). На думку позивачів, останні мають право витребувати гараж від ОСОБА_3 на підставі ст. 387, 388 ЦК України, оскільки майно вибуло незаконно, що підтверджується судовою практикою (постанови Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 609/1231/19, від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16-ц). Державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 підлягає скасуванню відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також у відповіді на відзив від 11.09.2024 позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спростовуючи доводи відповідача зазначені у відзиві вказали зокрема наступне. Родинні зв`язки з ОСОБА_7 підтверджені документами у спадковій справі (свідоцтва про шлюб і народження додано). Заява ОСОБА_7 від 22.01.2019 про продаж гаража ОСОБА_8 на думку позивачів є підробленою, у зв`язку із чим останні просили призначити почеркознавчу експертизу. Факт володіння гаражем ОСОБА_7 підтверджується списком членів ГБК «Янтарний» від 20.09.2019 та квитанцією про сплату внесків від 08.10.2019. Документи, надані відповідачем (довідки від 23.02.2024, видані ОСОБА_9 ), на думку позивачів є недопустимими, оскільки ОСОБА_10 не був головою кооперативу у 2024 році (рішення Господарського суду від 19.10.2023 у справі № 904/2802/23). Позивачі вважають, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, оскільки гараж вибув з володіння ОСОБА_7 поза його волею, що дає право на витребування майна (ст. 387, 388 ЦК; постанова ВС від 27.09.2023 у справі № 761/46056/17). Позивачі ствердили, що визнання права власності в порядку спадкування є належним способом захисту, оскільки право позивачів оспорюється (постанова ВС від 27.09.2023 у справі № 761/46056/17).

Відповідач ОСОБА_3 ц своєму відзиві від 04.09.2024 року заперечила проти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на гараж № НОМЕР_1 у ГБК «Янтарний» за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування, скасування державної реєстрації права власності та витребування гаража. Заперечення мотивовані наступним. Позивачі обрали неналежний спосіб захисту, оскільки одночасне застосування віндикаційного позову (ст. 388 ЦК) та вимог про визнання недійсними правочинів із реституцією (ст. 216 ЦК) є взаємовиключним, що суперечить практиці Верховного Суду (постанова від 17.02.2016 у справі № 6-240715). Відповідач зазначила, що гараж № НОМЕР_1 вибув з володіння ОСОБА_7 за його волею через продаж ОСОБА_8 на підставі заяви від 22.01.2019, тому норми ст. 388 ЦК про витребування майна від добросовісного набувача не застосовуються. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки придбала гараж у ОСОБА_8 12.07.2021, сплатила внески та постійно користується майном, що підтверджується протоколом правління ГБК «Янтарний» від 15.08.2021, довідкою та квитанціями. Позивачі не надали доказів родинних зв`язків із ОСОБА_7 та вибуття гаража поза їх волею, що унеможливлює задоволення вимог. Витребування майна від добросовісного набувача порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини, оскільки покладає на ОСОБА_3 надмірний тягар без механізму компенсації (постанова ВС від 20.03.2019 у справі № 521/8368/15-ц).

Також у відповіді на відзив відповідач ОСОБА_3 заперечила проти доводів позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обґрунтовуючи наступним. Докази відповідача (довідки від 23.02.2024, підписані ОСОБА_9 ) є допустимими, оскільки рішення Господарського суду від 19.10.2023 (справа № 904/2802/23) про визнання недійсним обрання ОСОБА_10 головою ГБК «Янтарний» було виконано лише 22.03.2024, а на лютий 2024 року він легітимно виконував обов`язки. ОСОБА_7 добровільно передав гараж № НОМЕР_1 ОСОБА_8 (заява від 22.01.2019), що підтверджує перехід права власності за його волею, а позивачі не надали доказів протилежного. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки придбала гараж 12.07.2021 у ОСОБА_8 , сплатила внески та користується ним, що підтверджується протоколом ГБК від 15.08.2021. Позивачі з 2019 року не користувалися гаражем і не брали участі у зборах кооперативу, що спростовує їх претензії.

Враховуючи наведене відповідач просила відмовити у позові та стягнути з позивачів судові витрати.

В судовому засідання представник позивачів ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 просили позов задоволити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомляли.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили в повному обсязі з підстав викладених у відзиві та запереченні, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника відповідно до діючого законодавства.

Представник третьої особи обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельного кооперативу «Янтарний» в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

В 2019 році помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 06.08.2019.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадкова справа № 352/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями після смерті померлого є ОСОБА_1 -дружина, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відповідно син та дочка, які прийняли спадщину, тому що проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на момент його смерті та 11.06.2024 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири.

11.06.2024 спадкоємці звернулись до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. із заявою про видачу на їх і`мя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на гараж, що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Янтарний» гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. від 11.06.2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на гараж, що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Янтарний» гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . відмовлено у зв`язку із тим, що вказаний гараж не належить померлому ОСОБА_7 .

Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вищевказаний гараж 27.02.2024 року зареєстровано за ОСОБА_3 .

Водночас позивачі мають ряд документів на гараж № НОМЕР_1 за адресою : НОМЕР_3 : АДРЕСА_1 , а саме : паспорт на право власності кооперативним гаражем № НОМЕР_1 виданий Індустріальною районною радою товариства автолюбителів України кооператив «Янтарний» на ім`я ОСОБА_7 ; квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату членських внесків.

12 липня 2021 року відповідач - ОСОБА_3 придбала спірний гараж № НОМЕР_1 у ОСОБА_8 , що підтверджуються витягом з Протоколу Правління № 22/04 від 15.08.2021, виданого Головою правління ОК ГБК «Янтарний» О.М. Васильєвим, відповідно до якого останній виданий ОСОБА_3 , у тому, що вона прийнята у члени кооперативу на підставі її заяви про прийняття та у зв`язку з купівлею нею 12.07.2021 наражу № 92, а також відповідною заявою про її прийняття до членів гаражного кооперативу від 07.07.2021.

З часу придбання спірного гаражу № НОМЕР_1 ОСОБА_3 ним постійно користується, сплачений пайовий внесок та сплачує усі відповідні внески, що підтверджується довідкою № 17 від 23.02.2024 та квитанціями наявним в матеріалах справи.

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про визнання права власності на спірний гараж в порядку спадкування та витребування майна від відповідача, обгрунтовуючи позов тим, що ОСОБА_7 та його спадкоємці вищезазначений гараж не продавали та не дарували, даний гараж вибув з їх права власності поза їх волею.

Суд у порядку загального позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, а також показання свідка ОСОБА_11 , всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, тягар доведення факту повної сплати пайових внесків спадкодавцем, а також неправомірності вибуття гаража з їхнього володіння лежить на позивачах.

Позивачі стверджують, що спадкодавець набув право власності на гараж, який має бути включений до складу спадщини, оскільки він був членом гаражно-будівельного кооперативу та не втрачав членства в ньому. Крім того, позивачі зазначають, що заява про вихід спадкодавця з членів кооперативу, яка міститься в матеріалах справи, містить підроблений підпис, і спадкодавець такої заяви не підписував, а отже, гараж вибув з їхнього володіння неправомірно.

Суд розглядає ці доводи у сукупності з іншими доказами та нормами законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Питання спадкування майна члена гаражного кооперативу регулюється, зокрема, ч. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Ця норма встановлює, що у разі смерті члена гаражно-будівельного кооперативу, який до дня смерті не вніс повністю пайові внески, до складу спадщини входять лише частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не сам гараж. Якщо ж спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, до складу спадщини включається гараж. Ця позиція ґрунтується на положеннях ст. 328 ЦК України, яка передбачає, що право власності може набуватися на підставах, встановлених законом або договором, зокрема шляхом виконання умов, передбачених статутом кооперативу, таких як повна сплата пайового внеску.

Судом встановлено, що позивачі надали паспорт на право володіння кооперативним гаражем як доказ належності гаража спадкодавцеві. Проте цей документ не є документом, який підтверджує право володіння гаражем, оскільки паспорт, виданий кооперативом, не має статусу правовстановлюючого документа відповідно до законодавства України, зокрема Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, паспорт не містить відомостей про повну сплату пайових внесків спадкодавцем. Зазначена у паспорті примітка про те, що кожен член кооперативу зобов`язаний внести грошові кошти в повному обсязі до початку будівництва, є лише вказівкою на загальний обов`язок, а не підтвердженням фактичної сплати внесків. Записи в паспорті однозначно не дають змоги стверджувати про повну сплату пайових внесків, оскільки вони не містять конкретних даних про суму внесених коштів, дати їх сплати чи факт виконання цього обов`язку в повному обсязі.

Для підтвердження факту повної сплати пайових внесків спадкодавцем позивачами не надано, наприклад, довідки від гаражного кооперативу про повну сплату внесків, виписку з бухгалтерських документів кооперативу, що підтверджує відсутність заборгованості, або платіжні документи (квитанції, чеки), які засвідчують внесення всієї суми пайового внеску.

Проте позивачі обмежилися наданням квитанцій про сплату членських внесків, які не є тотожними пайовим внескам і не підтверджують виконання спадкодавцем обов`язку щодо повної сплати пайового внеску. Таким чином, позивачі не надали достатніх доказів, які б підтверджували виконання спадкодавцем умов для набуття права власності на гараж.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо подано копію документа, суд може зажадати подання оригіналу. У даному випадку паспорт на право володіння гаражем, навіть якщо його вважати письмовим доказом, не є достатнім для встановлення факту повної сплати пайових внесків. Позивачі не скористалися своїм правом подати додаткові докази, які б підтвердили їхні твердження, зокрема відомості від гаражного кооперативу про стан розрахунків спадкодавця.

Щодо заяви про вихід з членів кооперативу та підробки підпису.

Позивачі стверджують, що спадкодавець не втрачав членства в гаражному кооперативі, оскільки заява про вихід, подана до матеріалів справи, містить підроблений підпис. Вони зазначають, що спадкодавець не підписував такої заяви, а отже, гараж вибув з їхнього володіння неправомірно.

Судом встановлено, що заява про вихід спадкодавця з членів кооперативу подана до матеріалів справи у вигляді копії. Згідно зі ст. 95 ЦПК України, якщо сторона заперечує достовірність документа, суд може витребувати оригінал або призначити експертизу для перевірки його справжності. У даній справі позивачі заявили про підробку підпису в заяві, однак суд не зміг провести почеркознавчу експертизу, оскільки, відповідно до законодавства, зокрема Закону України "Про судову експертизу", копії документів не підлягають експертному дослідженню. Для проведення такої експертизи необхідний оригінал документа, який не був наданий ані позивачами, ані відповідачем.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_11 , який стверджував, що заява ОСОБА_7 від 22.01.2019 не відповідає необхідному зразку та не містить його підпису. Проте свідок не зміг конкретно вказати, у чому саме полягає невідповідність заяви, фактично процитувавши її зміст, який відповідає документу, наявному в матеріалах справи. Крім того, ОСОБА_11 не зміг пояснити, за якими ознаками він визначив, що підпис на заяві не належить йому. Таким чином, показання свідка ОСОБА_11 не надають переконливих доказів на підтвердження тверджень позивачів про підробку підпису чи невідповідність заяви, оскільки вони є суперечливими та не містять конкретних фактів, які б могли бути перевірені судом.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, якщо сторона заявляє про недостовірність документа, вона повинна обґрунтувати свої заперечення та сприяти суду у перевірці таких тверджень. Позивачі не надали інших доказів на підтвердження своєї позиції щодо підробки підпису, наприклад, свідчень інших осіб, які могли б підтвердити, що спадкодавець не мав наміру виходити з кооперативу, або документів, які б свідчили про його активне членство на момент смерті. Відповідач, у свою чергу, заперечує вимоги позивачів, посилаючись на те, що спадкодавець втратив членство в кооперативі.

Суд зазначає, що навіть якщо припустити, що заява про вихід містить підроблений підпис, це не звільняє позивачів від обов`язку довести факт повної сплати пайових внесків, оскільки саме цей факт є визначальним для включення гаража до складу спадщини відповідно до ч. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7. Без підтвердження повної сплати внесків питання про членство в кооперативі втрачає вирішальне значення, оскільки право власності на гараж не могло виникнути у спадкодавця.

Суд враховує що судове рішення має ґрунтуватися на доказах, які є достовірними, належними та допустимими. У даній справі позивачі не виконали вимоги ст. 81 ЦПК України щодо доведення двох ключових обставин: 1) повної сплати спадкодавцем пайових внесків, що є необхідною умовою для включення гаража до складу спадщини; 2) неправомірності вибуття гаража з їхнього володіння через нібито підроблену заяву про вихід з кооперативу. Поданий паспорт на право володіння гаражем не є правовстановлюючим документом і не підтверджує повної сплати внесків, а копія заяви про вихід не може бути предметом експертизи, що унеможливлює перевірку тверджень позивачів про підробку підпису. Показання свідка ОСОБА_11 не додають переконливості доводам позивачів, оскільки є суперечливими та не підкріплені іншими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачі не довели обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, а саме факту повної сплати пайових внесків та неправомірності втрати членства спадкодавцем у кооперативі. Відсутність таких доказів унеможливлює визнання гаража частиною спадщини відповідно до ч. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 76, 79, 81, 95, 100, 264265 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 328 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив "гаражно-будівельний кооператив "Янтарний", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна про визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.05.2025 року.

Суддя І.Я. Дребот