Провадження № 2/641/394/2025 Справа № 641/2616/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Кисіль О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківської області (далі - ССД Височанської селищної ради Харківської обл.) в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.07.2011 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №305. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.08.2017 року рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі 635/3880/17 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Так з 2012 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Причиною розірвання шлюбу є різні з відповідачем погляди на життя, складності в комунікації один з одним та, крім того, відповідач станом на 2017 рік спільно проживала з іншим чоловіком. Станом на 2017 рік ОСОБА_3 мешкав разом з батьком, що підтверджено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.08.2017 року.

Крім того, станом на день подання позову ОСОБА_3 зареєстрований та мешкає разом з батьком, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 11.03.2024 року.

З приводу невиконання відповідачем батьківських обов`язків позивач зазначив наступне. Відповідно до характеристики КЗ «Бабаївський ліцей Височанської селищної ради Харківського району Харківської області» вбачається, що вихованням дитини займається лише батько, приділяє увагу його навчанню, телефонує класному керівнику, цікавиться успішністю сина. Мати, в свою чергу, не відвідує класні та загальношкільні батьківські збори, не спілкується з класним керівником, не цікавиться навчанням та вихованням сина. Жодного разу з моменту вступу ОСОБА_3 до навчального закладу (01.09.2018 року) не приводила і не забирала його зі школи, вихованням дитини не цікавиться. Також з відповіді КНП Південної міської ради «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» від 04.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на медичному обліку у лікаря амбулаторії ЗПСМ сел. Бабаї КНП «ЦПМД №1 Харківського району» ОСОБА_4 з 2015 року. В виписці із медичної картки амбулаторного хворого зазначається, що дитина перебуває на обліку з наступними діагнозами: бронхіальна астма, дисплазія нирок, нефропатія та міотичний астигматизм. Відповідач ОСОБА_2 з письмовими запитами з приводу отримання інформації про стан здоров`я свого сина - ОСОБА_3 , до підприємства не зверталась. Окрім цього, матір не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, в свою чергу, ці обов`язки цілком покладені на батька.

Позивач пояснив, що мати дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Враховуючи вищевикладене, позивач був вимушений звернутися до суду із позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 29.04.2024 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 03.09.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач пояснив, що він разом з сином, якому виповнилось 10 років, мешкають в с. Бабаї. Мати його сина не виконує батьківські обов`язки в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла потреба в позбавленні її батьківських прав. Крім того вказана потреба зумовлена станом здоров`я дитини, що ускладнює позивачу, як батьку дитини, виконувати батьківські обов`язки.

До 2013 року сторони мешкали разом, а з кінця 2014 року по початок 2015 року їх спільна дитина мешкала разом із матір`ю. Однак, в якийсь час вона зателефонувала йому та попросила забрати дитину, тобто це було їх спільне рішення. З 2015 року дитини мешкає разом з ним. Мати спілкується з сином під час канікул, та іноді син приїздить до неї на канікули.

Також пояснив, що коли його син проходить лікування він не має можливості отримати окрему палату тощо. Окрім того, позивач вказав, що звернувся з вищевказаним позовом до суду, в тому числі з метою отримання відстрочки від мобілізації.

В подальшому позивач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово викликалася до судового засідання, однак, до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Височанської селищної ради Харківської області - Дадикіна І. не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір`ю якого є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 11.08.2011 року (а.с. 16).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 02.08.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09.07.2011 року у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 305 розірвано. Відповідно до відмітки суду вказане рішення суду набрало законної сили 15.08.2017 року (а.с. 22).

22.05.2024 року відповідач ОСОБА_2 склала заяву, що посвідчена нотаріально, про те. що вона з 2017 року не приймає і не бажає приймати участі у вихованні ОСОБА_3 , який проживає разом із батьком. Батько дитини самостійно займається вихованням дитини, матеріальним забезпеченням та самостійно піклується про його розвиток, освіту, стан здоров`я та інші потреби.

Згідно до характеристики КЗ «Бабаївський ліцей» ОСОБА_3 навчається в КЗ «Бабаївський ліцей» з 01.09.2018 року, постійно проживає з батьком ОСОБА_1 . Вихованням дитини займається лише батько. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , не відвідує класні і загальношкільні батьківські збори, не спілкується з класним керівником, не цікавиться навчанням і вихованням сина. Жодного разу не приводила і не забирала його зі школи, вихованням дитини не цікавиться.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Височанської селищної ради № 608/01-36 від 12.08.2024 року, Служба у справах дітей Височанської селищної ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітній ОСОБА_3 надав суду пояснення та зазначив, що він є сином позивача. Вони мешкають разом з батьком близько 8 років у с. Бабаї. Також вказав, що з матір`ю він бачиться на зимніх та літніх канікулах та спілкується по телефону іноді мати робить йому подарунки.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в нормах СК України та домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями частин 1,4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов`язків з незалежних від неї причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У позовній заяві та в судовому засіданні, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином,, який з 2017 року проживає разом з позивачем, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Висновок Служби у справах дітей Височанської селищної ради № 608/01-36 від 12.08.2024 року, відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду у відповідності до ч.ч. 5,6 ст.19 СК України. Окрім того, вказаний висновок недостатньо аргументований, при його складанні не було опитано ОСОБА_2 , яка не з`явилась на засідання комісії, не було з`ясовано ступінь її участі у вихованні дитини.

З приводу заяви ОСОБА_2 від 29.05.2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мінатуллаєвою М.Б., зареєстровану в реєстрі за № 537, суд зазначає наступне.

У вищевказаній заяві ОСОБА_2 зазначила, що визнає позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказала, що з 2017 року вона не приймала та не бажає приймати участі у вихованні ОСОБА_3 , останній проживає з батьком, який самостійно замається його вихованням, матеріальним забезпеченням тощо. Справу просила розглядати за її відсутності.

У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права, суд приходить до висновку, що заява відповідача від 29.05.2024 року, в якій вона визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Таким чином, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме частині третій статті 155 СК України, та порушує інтереси дитини.

Суд наголошує, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Тобто судовим розглядом не встановлено підстав, в розумінні ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, які підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням усіх встановлених обставин та зібраних у справі доказів, яким надана належна оцінка, суд приходить до висновку про відстустність підстав для задоволення позовних вимог позивача, та враховуючи те, що немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, яка постійно спілкується з сином та проживає з ним під час шкільних канікул та приймає участь в його утриманні, про що підтвердив малолітній ОСОБА_8 у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Височанської селищної ради Харківської області про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2025 року.

Суддя М.Ю.Онупко