Провадження № 2/127/4974/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Березовської О. А.,

за участі секретаря судового засідання Схабовської І. М.,

представників позивача адвокатів Мишковської Т. М., Ткачук В. В.,

представників відповідача адвокатів Руснака В. О., Лунегова О. О.,

розглянувши в м. Вінниця в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

11.10.2024 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Мишковська Т. М., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 30 000 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.06.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у виді розписки, згідно з яким позикодавець передав позичальнику грошову суму 30 000 дол. США, що еквівалентно 1 096 800, 00 грн по курсу НБУ станом на дату отримання коштів, строком до 01.01.2024. У разі недотримання термінів повернення коштів, позичальник зобов`язався сплатити, крім суми боргу, також кошти у порядку визначеному статтею 625 ЦК України, зокрема, 25% річних, а також пеню у розмірі одного відсотка від суми боргу за кожен день прострочення.

В строк, визначений сторонами борг повернуто не було. Доказом наявності невиконаних зобов`язань слугує оригінал розписки, яка знаходиться у позикодавця. З метою врегулювання спору у досудовому порядку, позивачем 25.07.2024, засобами поштового зв`язку, було направлено вимогу про повернення коштів. За інформацією з сайту Укрпошти, шляхом відстеження відправлення, встановлено, що відправлення вручено особисто 29.07.2024 (трекінг 505).

Враховуючи вище зазначене, а також неможливість захистити свої майнові права іншим шляхом, позивач звертається з цим позовом до суду та, посилаючись на статті 202, 205, 207, 525, 526, 530, 626, 638, 1046, 1047 ЦК України, просить стягнути з відповідача борг за договором позики та судові витрати; вказує в позовній заяві, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає: за правничу допомогу 30 000, 00 грн та витрати зі сплати судового збору. Докази оплати витрат на надання правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 11.10.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа була передана судді 14.10.2024.

14.10.2024 судом було згенеровано відповідь №843165 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 15.10.2024 вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 05.11.2024 о 15-00.

22.11.2024 до суду від представника відповідача адвоката Русака В. О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідач з позовними вимогами не погоджується та заперечує факт одержання коштів. Зазначає, що розписка від 28.06.2024 була написана відповідачем під тиском зі сторони позивача і внаслідок його обману. Позивач примусив відповідача написати вказану вище розписку з метою отримання гарантії повернення своїх коштів, які були вкладені ним при здійсненні спільної діяльності по обробітку землі разом із чоловіком відповідача - ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є зятем відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 має в оренді дві земельні ділянки для сільськогосподарського виробництва, сільськогосподарську техніку і спільно із позивачем ОСОБА_1 та другим зятем ОСОБА_4 здійснювали обробіток вказаної землі з 2017 року до кінця 2023 року. Всі витрати, необхідні для обробітку та отриманий прибуток від обробітку землі всі учасники спільної діяльності ділили між собою. Починаючи з серпня місяця 2022 року, почались конфлікти між позивачем та його дружиною ОСОБА_5 - донькою відповідача. В подальшому в липні 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано.

З метою отримання гарантії повернення вкладених для спільної діяльності коштів, позивач примусив відповідача написати розписку про зобов`язання повернути йому

30 000,00 дол. США. Написання вказаної розписки відбувалось під диктовку позивача і під його тиском. Ніяких коштів відповідач не отримувала. 30 000, 00 дол. США - це сума коштів, яка, на думку позивача, була вкладена ним в спільну діяльність з обробітку сільськогосподарської землі.

Факт спільної діяльності позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може бути підтверджено показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також перепискою через додаток Vіber між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Суперечливість позиції позивача, на думку представника відповідача, також підтверджується такими обставинами :1) розписка від 28.06.2023 була складена в будинку, де проживає відповідач за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому в тексті розписки зазначено, що вона складена в м. Вінниця; 2) відповідач ОСОБА_2 є пенсіонеркою 1957 року народження. Вона веде скромний спосіб життя та не здійснює значних грошових витрат. За таких обставин не зрозуміло для чого їй необхідно брати в позику 30 000, 00 дол. США, що є значною сумою коштів; 3) розписка була складена 28.06.2023 з умовою, що кошти, які нібито отримала ОСОБА_2 , вона має повернути в строк до 01.01.2024. Відповідач є пенсіонеркою, розмір її щомісячної пенсії становить близько 3 000, 00 грн, підприємницькою діяльністю не займається, інших доходів не отримує. Залишається незрозумілим, як ОСОБА_1 міг розраховувати на повернення позики в розмірі 30 000, 00 доларів через шість місяців з дня її, начебто, надання, з яких доходів пенсіонер ОСОБА_2 мала б повернути йому позику.

На момент написання розписки ОСОБА_1 вже мав неприязні стосунки із дружиною - дочкою відповідача - ОСОБА_5 : з осені 2022 року подружжя не проживало спільно, в червні 2023 року було подано заяву про розлучення. За таких обставин надання позики в розмірі 30 000, 00 дол. СШТА матері колишньої дружини, з якою позивач перебував у конфлікті видається, на думку представника відповідача, дивним.

Представник відповідача вказує, що перелічені обставини в своїй сукупності дозволяють зробити висновок, що грошові кошти згідно з розпискою від 28.06.2023 відповідачем отримано не було, договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено не було.

Щодо судових витрат представник відповідача вказує, що в рамках договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024, враховуючи складність справи, витрачений час на збір доказів, підготовку процесуальних документів, представництво адвокатом інтересів відповідача в судових засіданнях, попередній розмір гонорару було встановлено та погоджено з клієнтом ОСОБА_2 в розмірі 30 000, 00 грн. Детальний опис про обсяг та перелік наданих послуг адвоката клієнту Погребняк В. Д., а також документи, що підтверджують понесені стороною справи витрати буде надано протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати. У додатку до відзиву на позовну заяву представником відповідача надані письмові та електроні докази.

В підготовчому засіданні 14.01.2025 представник відповідача заявив клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є чоловіком та зятем відповідача, та можуть підтвердити заперечення проти позову відповідача з тих підстав, що між позивачем і відповідачем не було укладено договору позики, грошові кошти фактично не передавались, а розписка була написана з метою надання позивачу гарантій повернення його коштів, що були вкладені ним при здійсненні спільної діяльності по обробітку земель сільськогосподарського призначення.

Також представником відповідача адвокатом Руснаком В. О. було заявлене клопотання про визнання обов`язковою явки позивача в судове засідання, яке вмотивоване тим, що особисті пояснення позивача як учасника правовідносин, які склалися між сторонами, необхідні для з`ясування фактичних обставин за яких була написана розписка, а саме місце, час її написання, що саме сторони мали на меті, укладаючи цей документ.

Представник позивача адвокат Ткачук В. В. заперечувала проти вище зазначених клопотань, вказавши, що всі істотні умови договору позики зазначені в розписці, а позивач не може з`явитися в суд у зв`язку з зайнятістю по роботі та частими відрядженнями.

Ухвалою суду від 14.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Руснака В. О. про допит свідків та про визнання явки в судове засідання позивача обов`язковою, закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 03.03.2025 о 12 год. 00 хв. Ухвала в частині відмови у задоволенні клопотань представника відповідача адвоката Руснака В. О. вмотивована тим, що відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абзацем другим ч. 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням зазначених норм матеріального та процесуального права, суд визначив показання свідків як недопустимі докази при оспорюванні договору позики, а отже у задоволенні клопотання представника позивача про допит свідків відмовив. У зв`язку з письмовою формою договору позики, яка, зокрема, оформлюється розпискою позичальника, суд також не вбачав підстав для визнання обов`язковою явку в судове засідання позивача для надання особистих пояснень, тому в задоволенні цього клопотання також було відмовлено.

В судові засіданні представники позивача адвокати Ткачук В. В. та Мишковська Т. М., кожна окремо, позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних в позовній заяві. Зазначили, що відсутня заборона надавати позику в валюті іншої держави та стягувати, надані в позику у валюті кошти за рішенням суду. Також вказали, що письмові докази, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснила суду, що дійсно написала розписку, але кошти не одержувала. Позивач є її колишнім зятем, займався з її чоловіком сільськогосподарською діяльністю, взяв у її чоловіка під посів землю, і щоб гарантувати для себе можливість зібрати врожай змусив її написати цю розписку, яку вона писала за зразком, який їй дав зять, але не у Вінниці, а за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_1 . Позивач скориставшись її нервовістю та забудькуватістю, слабкістю, бо її чоловік не написав би розписку, а вигнав зятя. Вона навіть не пам`ятає як дописувала розписку, як пішов зять, у неї був чи стрес, чи втрата пам`яті.

Уточнила, що вона бачила розписку, стверджує, що розписка написана напевне нею, точно вона не пам`ятає. Зять з її чоловіком займалися спільно сільськогосподарською діяльністю. Її чоловік орендує 50 га земель, однак письмового підтвердження здійснення ними спільної діяльності в неї немає. Підтвердила також, що одержувала письмову вимогу від позивача, але кошти не повернула, бо вона їх не брала в позику.

Представник відповідача адвокат Руснак В. О. проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що позивач був зятем відповідачки. В 2023 році шлюб було розірвано. Між зятем та чоловіком відповідачки склалися відносини зі спільного обробітку земель сільськогосподарського призначення з 2017 року. Розписка писалась відповідачкою на вимогу позивача, щоб гарантувати можливість йому зібрати врожай, повернути вкладені ним кошти. Однак, розписка не була написана в м. Вінниці, відповідач писала її не від свого імені і не проявляючи волевиявлення. Про безгрошовість позики свідчить майновий стан відповідачки, яка є пенсіонером і не має коштів, щоб повернути 30 000 доларів США. Договір позики є реальним, а факту передачі коштів не було та не підтверджено. Розписка писалась під тиском та примусом. Підтверджує, що відповідач не зверталася до суду з позовом про визнання договору позики недійсним.

28.03.2025 представник відповідача адвокат Руснак В. О. повторно звернувся до суду з клопотанням про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання, яке обґрунтував тим, що в судовому засіданні 03.03.2025 під час розгляду справи по суті представник позивача не змогла надати відповіді на питання про час, місце, обставини написання розписки, факт передачі та отримання коштів, вказавши, що їй ці обставини невідомі, вона знає лише те, що написано в розписці. Відповідач спростовує факт отримання нею коштів, стверджує, що розписка була написана в с. Мала Мочулка по адресі її фактичного проживання. Лише особисто позивач ОСОБА_1 як безпосередній учасник правовідносин може надати достовірні пояснення про обставини написання розписки, дійсну мету, яку хотіли досягти сторони під час написання розписки та довести факт передачі коштів.

09.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Мишковської Т. М. надійшла заява, в якій вона зазначила, що вважає повторне клопотання представника відповідача адвоката Руснака В. О. про визнання явки в судове засідання позивача обов`язковою необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, бо воно обґрунтовано тими самими обставинами, які були зазначені в першому клопотанні, яке подавалось в підготовчому засіданні і яким суд надав правову оцінку. Крім того, в розписці відповідач власноручно написала, що вона написана в м. Вінниці, і доказів, якими б спростовувалась ця обставина не надано. Посилаючись на ст. 1047 ЦК України та правові позиції Верховного Суду, представник позивача зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми. Враховуючи зазначене, наявність достатніх доказів для ухвалення рішення, просить відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 14.04.2025 представник відповідача підтримав клопотання про визнання обов`язковою явку в судове засідання позивача з підстав, зазначених в клопотанні, одержаному судом 28.03.2025.

Представники позивача адвокати Мишковська Т. М. та Ткачук В. В. проти задоволення клопотання заперечували з підстав, вказаних в заяві від 09.04.2025.

Суд постановив ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Руснака В. О. з підстав, викладених в ухвалі суду від 14.01.2025.

15.05.2025 від представника відповідача адвоката Лунегова О. О. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яке обґрунтоване таким.

На підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі позивач надав до суду документи такі, як: договір про надання правої допомоги № 157/24 від 08.07.2024, додаток до договору № 157/24 про надання правової допомоги від 08.07.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру.

Позивач зазначив, що вартість наданих послуг адвоката Мишковської Т. М., тобто розмір плати гонорару становить 30 000, 00 грн, проте не зазначено час написання позовної заяви, кількість судових засідань та вартість кожного, а тому представник відповідача не розуміє чому була сплачена адвокату Мишковській Т. М. позивачем, така сума за надані послуги.

Представник відповідача вважає, що витрати, пов`язані із підготовкою справи до розгляду, а саме написання досудової вимоги є безпідставними, оскільки вище вказана послуга була надана позивачу до складання та подання позовної заяви до суду, а тому не можуть бути витратами пов`язаними із розглядом справи.

Представник відповідача вказує, що на його думку, суд має дійти до висновку, що понесені витрати на професійну правничу допомогу на підставі наявних в матеріалах справи доказів не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі - 30 000, 00 грн відповідачем, адже такий розмір не доведений та документально не обґрунтований, а також є таким, що не відповідає критеріям розумної необхідності таких витрат. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (аналіз, складання та оформлення позовної заяви, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд повинен дійти до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнути з відповідача на користь позивача, у разі задоволення позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 5 000, 00 грн.

16.05.2025 представник відповідача адвокат Лунегов О. О. надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою, а також такою, що не підтверджена належними та допустимими доказами, які ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без належного врахування усіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення справи по суті.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є розписка, на підставі якої, як стверджує позивач, був укладений між сторонами договір позики, проте факт отримання відповідачем коштів в розмірі 30 000 тис. дол. США. належними та допустимими доказами не підтверджується. У розписці від 28.06.2023, сторони не дотримались усіх істотних умов вище вказаного договору, а саме не вказали сторін договору, місце передачі коштів, а також розписка підписана в односторонньому порядку. Крім зазначеного, в письмових поясненнях представника відповідача адвоката Лунегова О. О. наведені заперечення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши представників позивача, відповідача та його представників, дослідивши письмові докази та електронний доказ, надані позивачем та відповідачем, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з таких підстав.

28.06.2023 між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 30 000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.01.2024. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була надана власноручно написана та підписана розписка (а. с. 123), оригінал якої долучено до матеріалів справи. В борговому документі відповідач підтверджує факт одержання відповідної суми коштів від позивача, зазначає еквівалент одержаної валюти в гривні 1 096 800, 00 грн.

Також судом була досліджена досудова вимога позивача до відповідача (а. с. 11-13).

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Надана суду позивачем розписка містить всі істотні умови договору позики та свідчить про додержання сторонами його форми, встановленої зазначеними нормами ЦК України. Ця розписка як письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є також доказом факту передачі грошової суми позичальнику.

Ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала боргової розписки у позивача, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача, зазначених ним у позовній заяві, та доводів представників позивача, наведених в судовому засіданні, або ж доказів сплати останньому боргу за договором позики до суду не подано.

Суд критично оцінює заперечення відповідача, яка вказує, що вона написала розписку, але кошти не одержала, а розписка гарантувала виконання її чоловіком ОСОБА_3 зобов`язання зі спільної сільськогосподарської діяльності, передачу позивачу в суборенду земельної ділянки. Надані відповідачем та досліджені судом письмові докази, а саме: копії паспортів на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , картки платника податків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , копії свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 , рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 26.07.2023 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , копії додаткової угоди №279 до договору оренди землі від 14.02.2011 зі змінами згідно додаткової угоди №482 від 21.07.2014, укладеної 14.05.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_3 , Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 31.05.2019 про реєстрацію прав оренди земельних ділянок за орендарем ОСОБА_3 , копії додаткової угоди №278 до договору оренди землі від 14.02.2011 зі змінами згідно додаткової угоди №481 від 21.07.2014, укладеної 14.05.2019 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_3 , рахунки №25/ОС2022-1 від 22.09.2022, № 7171/25 від 08.05.2023, №8513/25 від 20.06.2023 про оплату коштів за закупівлю мінеральних добрив та засобів захисту рослин, в яких платником вказаний ОСОБА_1 , квитанція до платіжної інструкції на суму 12 647, 64 грн, сплачену ОСОБА_1 ТОВ АГРАРНО-ХІМІЧНА КОМПАНІЯ, а також скріншот переписки, в якій абонентом вказаний ОСОБА_8 (а. с. 57-83), не спростовують факту укладення сторонами спору договору позики та не свідчать про його безгрошовість.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростовування факту передачі та отримання нею коштів. Відповідач написала власноручно детальну розписку про отримання вказаних коштів, в якій зазначила особисті дані, істотні умови договору позики, і до часу поки позичальник не пред`явив вимоги про повернення коштів ніяких дій щодо обставин, що вона укладала договір позики під тиском та в результаті обману, що позивач скористався її безпорадним станом, не вчиняла. Відповідач не надала суду доказів, які б свідчили про звернення до правоохоронних органів чи з позовною заявою про визнання договору позики недійсним до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували недійсність укладеного сторонами договору позики.

Щодо твердження відповідача та його представників про безгрошовість, укладеного сторонами договору позики, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 07.10.2022 у справі № 686/16244/21 (провадження № 61-5011св22) зроблено висновок, що: "письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13".

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи те, що розписка від 28.06.2023 підтверджує факт укладення сторонами договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_2 та виникнення у неї обов`язку з їх повернення, який нею не виконаний у строк встановлений в договорі, тобто до 01.01.2024, оскільки оригінал боргової розписки знаходиться у позивача по справі, а відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували існування між сторонами інших відносин, аніж відносин з позики, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 30 000 доларів США.

Суд погоджується з аргументами, наведеними позивачем в позовній заяві про відсутність законодавчої заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, відповідає чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 373/2054/16-ц.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Щодо заперечення відповідача та його представників, що місцем написання розписки було місце фактичного проживання відповідача, а не місто Вінниця, суд зазначає, що відповідач особисто та власноручно вказала в розписці м. Вінниця як місце укладення договору позики. Крім того, суд зазначає, що відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України місце укладення договору позики не є його істотною умовою.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд у зв`язку з повним задоволенням позову з відповідача на користь позивача має стягнути судовий збір в сумі 12 400, 00 грн. Сплата судового збору підтверджується квитанцією №0133-5414-5958-4623 від 11.10.2024 (а. с. 5).

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, то суд враховує, що в позовній заяві та в судовому засіданні представники позивача скористалися своїм правом, передбаченим ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та зробили заяву, що докази розміру витрат на правничу допомогу будуть надані ними протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та не здійснює розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вище наведене суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 2-5, 10, 76-81, 133, 141, 263-265, 268, 272, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, статтями 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 (тридцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12 400, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 23.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Олена Березовська