Справа № 210/4961/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.

за участю секретаря судового засідання Розстальної К. В.,

представника позивача адвоката Гусакової О. Б. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача адвоката Курмаз О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вресні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом, у якому просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 верстат 215-635 та верстат 1а-670 якій їй належить на праві приватної власності відповідно до договору поставки№6П від 05.03.2021року та повернути позивачу.

Представник відповідача 03.12.2025 року подав до суду відзив в якому позовні вимоги не визнає в повному об`ємі, зазначає, що вважає вимоги позову не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог, та відсутності належних документів які підтверджують право власності позивача на верстати.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Гусакова О.Б. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Допитаний в судовому засіданні свідок сторони позивача ОСОБА_3 суду показав що позивач по справі є його матір`ю, остання придбала два верстати за договором купівлі продажу на одному з підприємств. В подальшому його батьки домовились з одним із власників промислової території це були або ОСОБА_4 або ОСОБА_2 станки прибули коли саме він точно сказати не може, була усна домовленість яку уклали його брат та батько. Територія була промислова. Огороджена по вул Спартака в м. Кривому Розі. Як йому відомо договори зберігання не складали, станки зберігались безоплатно. В подальшому в березні 2023 року станки були вивезені з промислової території в невідомому напрмку, станки були важкі тому щоб їх завантажити необхідно було застосовувати спеціальні вантажне обладнання. Станки зникли, звертались за цим фактом в поліцію. Чи приймав відповідач ОСОБА_5 безпосередньо участь в вивезенні майна (станків) йому невідомо.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновку що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить про захист свого права власності на рухоме майно шляхом його витребування з чужого незаконного володіння на підставі приписів статті 387 ЦК України.

Отже, позивач заявила віндикаційний позов.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстав и заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) «де факто» ? фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «де юре» ? юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Указане тлумачення є сталим у правовій доктрині та судовій практиці.

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово.

В судовому засіданні позивач та його представник не довели ту обставину, що саме відповідач ОСОБА_2 був відповідальний за збереження спірного майна та останнє перебувало чи беребуває в його незаконному володінні та розпорядженні.

Так відповідно до договору поставки від 05.03.2021 року №6П ТОВ Олександрійський Ремонтно-механічний завод в особі директора (продавець) та покупця ОСОБА_1 остання придбала два верстати: Верстат 1а-670 та верстат 215-635(т№1 а.с.12). В подальшому позивачка залишила дані верстати на зберігання в м. Кривому Розі.

Відповідно до даного договору 100% право власності переходить до ОСОБА_1 після оплати за договором поставки на протязі 5(п`яти) банківських днів, позивач не надала суду даних про оплату даного обладнання тому у суду немає повних даних чи дійсно позивач набула право власності на зазначене обладнання та має право володіння, розпорядження користування останнім від свого імені на що також зазначає представник у своєму відзиві, дана обставина позивачем не спростована, суду не надано належних фінансово платіжних документів щодо повного виконання договору поставки позивачем та набуття право власності на спірне обладнання.

Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Відповідно до ст.937 Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання . Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

В судовому засіданні досліджені матеріали цивільної справи не містять жодних доказів що відповідач ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання в письмовому вигляді на виконання вимог ст.ст. 936. 937 ЦК України чи в усній домовленості щодо належного платного(безоплатного) зберігання спірного майна: Верстат 1а-670 та верстат 215-635.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 не зміг пояснити суду де саме конкретно зберігались станки, хто був власником(володільцем) території можливого зберігання не зазначив конкретної адреси та хто саме на себе такі обв`язки, останній не був очевидцем чи учасником укладання будь яких договорів зазначив також прізвище ОСОБА_6 який можливо брав на себе такі зобов`язання чи був власником(співвласником) території на якій зберігались станки.

Крім того за фактом незаконного заволодіння верстатів було звернення в поліцію, за заявою ОСОБА_7 , поряд з тим постановою дізнавача ВП№3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 22.05.2024 року кримінальне провадження закрито. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.08.2024 у скарзі ОСОБА_7 відмолено, постанову дізнавача залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07.10.2024 ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу залишено без змін в апеляційній скарзі ОСОБА_7 відмовлено.

В позовній заяві зазначена адреса можливого зберігання спірного майна: АДРЕСА_1 та зазначено що власником ділянки є відповідача ОСОБА_2 , до суду з позовом останні звернулись 03.09.2024 року, поряд з тим дана обставин не відповідає дійсності. Відповідно до наданого витягу прав власності на нерухоме майно з 05.06.2024 року тобто ще до моменту звернення до суду право власності на нерухоме майно за даною адресую перейшло до ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АМБРЕЛЛА», .

Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

У свою чергу під неправомірним заволодінням розуміється заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника.

Отже, умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник особисто несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Поряд з тим не доведено в судовму засіданні що цим контрагентом був саме відповідач ОСОБА_8 .

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач не довела факт вибуття спірного мана до відповідача, будь які договірні зобов`язання на зберігання спірного майна відповідачем в судому засіданні не встановлено відсутні правові підстави для задоволення вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, а тому заявлений нею позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2025 року.

Суддя Сіденко С. І.