Справа № 442/6908/24 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3921/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Галишина А.В. на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 є її батьком.

Відповідно до рішення директора середньої школи від 28.03.2022 №2021333 вона, ОСОБА_2 , зарахована на 1 курс до Англо-німецької академії АТ з 29.03.2022 на денну форму навчання за спеціальністю: Економіка і підприємництво - 63-41-М/01. З листа Англо-німецької академії АТ від 19.06.2024 вбачається, що загальна сума надбавки на навчання студента на 2024/2025 навчальний рік становить 44 800 чеських крон, що еквівалентно 77 168 грн.

Згідно довідки №407 від 12.07.2024 року вона також навчається на другому курсі факультету здоров`я людини та природних наук Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка за спеціальністю «014 Середня освіта (Біологія та здоров`я людини) (Заочно). Фінансування її підготовки здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (матері позивача). Термін навчання з 01.09.2023 до 30.06.2027.

Відтак, вона, після досягнення повноліття, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проте батько такої допомоги їй не надає.

Зсилається на те, що оскільки продовжує навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, а батько має можливості надавати їй таку матеріальну допомогу, оскільки офіційно працює в ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відтак просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до припинення навчання, та не більше ніж до досягнення 23-ох річного віку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. (три тисячі грн.) щомісячно, починаючи з 21 серпня 2024 року і до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення донькою 23-ох річного віку.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Галишин А.В., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Суд не надав належної оцінки доказам, наданим ОСОБА_2 на підтвердження фактів, якими обґрунтовувались її вимоги.

На думку апелянта, відповідачка не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала достатньо доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням.

Окрім того, звертає увагу, що судом визначено стягнення аліментів не з часу набрання рішенням законної сили згідно до вимог ст. 273 ЦПК України, а саме з часу який визнав суд з 21 серпня 2024 року, що вказує на істотне порушення судом вимог закону.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

10 лютого 2025 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції вирішуючи спір прийшов до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню доньку, оскільки вона потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.6).

Згідно довідки Дрогобицького Державного педагогічного університету ім.І.Франка №407 від 12.07.2024 року та договору №156-СОБзк від 18.08.2023 ОСОБА_4 навчається на другому курсі факультету здоров`я людини та природничих наук за спеціальністю «014 Середня освіта (Біологія та здоров`я людини)» (заочна форма здобуття освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти). Фінансування її підготовки здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб. Термін навчання 01.09.2023-30.06.2027 року (а.с.7-8).

Згідно рішення директора середньої школи від 28.03.2022 номер:2021333, перекладеного з чеської на українську мову, ОСОБА_5 зараховано як учня середньої школи Англо-німецької бізнес-академії, IZO 040652441, спеціальність: Економіка і підприємництво, форма навчання денна, зараховано на навчання з 28.03.2022 (а.с.9-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В абз. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Обставини за яких тягар утримання повнолітніх дітей у зв`язку з їх навчанням лежить виключно на одному із батьків є порушенням закону.

У відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності та у відповідності до вимог СК України, з врахуванням положень про прожитковий мінімум ЗУ «Про державний бюджет», приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що з ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не надала достатньо доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням, колегія суддів вважає безпідставними.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат є загальновідомими та не потребують доказуванню.

ОСОБА_2 надано достатньо доказів на підтвердження того, що вона продовжує навчання, а тому і потребує матеріальної підтримки від батька.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

В частині доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог закону, оскільки судом визначено стягнення аліментів не з часу набрання рішенням законної сили згідно до вимог ст. 273 ЦПК України, а саме з часу який визнав суд з 21 серпня 2024 року, варто зазначити наступне.

Так статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З огляду на вищанаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галишина А.В. залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2025 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.