Справа № 215/300/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

за участю: секретаря - Мироненко А.О.

представника позивача, адвоката - Мельник Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу,-

УСТАНОВИВ:

13.01.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою, яку уточнила 21.01.2025.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 24.08.1984 по 31.10.1995. В період шлюбу позивачем за її особисті кошти, які були отримані нею в борг, 08.07.1995 була придбана квартира АДРЕСА_1 про що свідчить відповідна розписка надана відповідачем. Право власності на дану квартиру було зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 та її дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тобто частка кожного співвласника становить 1/3. На теперішній час, позивач має намір продати квартиру, але для цього їй необхідне підтвердження, що спірна квартира є її особистою власністю.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 належить їй на праві особистою приватної власності.

Представник позивача адвокат Мельник Л.Г. в судовому засіданні позов підтримала, надала аналогічні пояснення, що викладені в тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим було постановлено проводити заочний розгляд справи.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.08.1984 по 31.10.1995 (а.с.12).

В період шлюбу, а саме 08.07.1995, була придбана квартира АДРЕСА_1 (а.с.16).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 та її дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.21).

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить кожному по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент виникнення правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент виникнення правовідносин), суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю

кожного з них.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як видно з наданої в якості доказу розписки, позивач ОСОБА_1 , для купівлі квартири АДРЕСА_1 , отримала в борг від ОСОБА_5 150000000 карбованців (а.с.18).

Саме за таку суму була придбана спірна квартира (а.с.16).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, суд вважає, що вищевказані докази є належними, достовірними та достатніми, а тому не вбачає підстав ставити їх під сумнів.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.1995 у справі №2-540/1995 встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини у січні 1993 року, у зв`язку з тим, що останній почав зустрічатись та проживати з іншою жінкою (а.с.12).

Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент виникнення правовідносин), суд вважає, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 є особистою власністю позивача ОСОБА_1 , оскільки була нажита нею під час її роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу з відповідачем.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., який у зв`язку із задоволенням позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 206 ч.4, 247 ч.2, 263-267, 273, 274 ч.4, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу задовольнити.

Визнати, що 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві особистою приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та проголошено 28.05.2025.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

СУДДЯ: