Справа № 307/5333/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобрин Маріанна Михайлівна, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року, повний текст якого складено 25 лютого 2025 року, ухвалене суддею Стецюк М.Д., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 14.05.2024-100000722. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 7 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.05.2024, строком на 98 днів. Заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору. Позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту - 14/05/2024; сума кредиту: 7 000 грн. 00 коп.; строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 19.08.2024; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.18% = (8119.8/7000) / 98 х 100%. Проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі Транші) на кількість днів користування кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 10% від суми Кредиту та дорівнює 700 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 70 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідачем ОСОБА_1 14.05.2024 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7 000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 19.08.2024, утворилась заборгованість у розмірі 21 385 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 000 грн., по процентам в розмірі 10 185 грн., комісія 700,00 грн. та неустойка 3 500,00 грн. чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 14.05.2024-100000722 від 14.05.2024 у розмірі 21 385 грн. та 2 422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року, повний текст якого складено 25 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд вказав, що позивачем доведено надання відповідачу кредитних коштів, однак стягнення неустойки у сумі 3 500 грн є незаконним, оскільки згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України неустойка під час дії правового режиму воєнного стану не підлягає стягненню, а тому задоволенню підлягає сума 17 885 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобрин М.М., подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке в частині стягнення з нього процентів та комісії за користування кредитом.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на прикінцеві положення ЦК України у яких зазначено, що під час дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності передбаченою ст. 625 ЦК України. Таким чином, стягненню, на його думку, підлягає тільки сума 7 000 грн, тобто тіло кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту №14.05.2024-100000722. Сума кредиту 7 000 грн. Строк кредитування 98 днів. Дата повернення кредиту 19.08.2024(а.с.22-33).

Процентна ставка фіксована у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.18% = (8119.8 / 7000)/98 х 100%.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 31 065,2%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 15 119,80 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 8 119,80 грн.

Неустойка: 70 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частинах 1, 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», примірник цього договору.

Кредитний договір та всі додатки до нього підписано одноразовим ідентифікатором Е831, який було надіслано на номер телефону вказаний позичальником під час оформлення кредиту.

Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-62ХХ-ХХХХ-8167(п. 4.1. Договору).

Згідно квитанції «Liqpay» 14.05.2024 кошти в сумі 7 000 гривень було перераховано на картку НОМЕР_1 (а.с.17).

Довідкою розрахунком підтверджено наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Споживчий центр» по кредитному договору №14.05.2024-100000722 від 14.05.2024 у сумі 21 385 грн., яка складається із: 7 000 грн. основний борг, 10 185 грн. проценти, 700 грн. комісія, 3 500 грн. неустойка. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 14.05.2024 по 19.08.2024(а.с.16).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує та сторонами спору не заперечується, що 14.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредитування №14.05.2024-100000722. Сума кредиту 7 000 грн. Строк кредитування 98 днів. Дата повернення кредиту 19.08.2024. Процентна ставка фіксована у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

У своїх доводах апеляційної скарги відповідач не заперечує отримання кредиту в сумі 7 000 грн., однак вважає, що повинен бути звільнений від сплати процентів та комісії на підставі п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у зв`язку з введеним режимом воєнного стану.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з доводами ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Пунктом 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки(штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних(боргових) зобов`язань, однак, боржник не звільняється від сплати процентів за користування кредитом.

Позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, нарахування за користування позикою(кредитними коштами) здійснюється на підставі договору укладеного між сторонами спору та на підставі ст. 1048 ЦК України. Стаття 625 ЦК України на яку відсилає нас п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосується неустойка(пеня, штраф), яку сплачує боржник кредитору за неналежне виконання не стосується відповідальності, яка передбачена договором на підставі ст. 1048 ЦК України.

Компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 не звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, оскільки такі передбачені договором та ст. 1048 ЦК України.

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідач підлягає звільненню від сплати неустойки на підставі п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки на час воєнного стану дана норма є мірою полегшення відповідальності боржників за несвоєчасне повернення боргу на час складної економічної ситуації пов`язаної з військовими діями на території України.

Однак, щодо стягнення 700 гривень комісії, яка передбачена умовами договору, то слід зазначити таке.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21).

Оскільки, в кредитному договорі не обумовлено за перелік яких саме послуг позичальник повинен сплачувати комісію в сумі 700 гривень, то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, судом першої інстанції не враховано вищезазначеного, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. слід покласти на відповідача.

Отже, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кобрин Маріанна Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2025 року, повний текст якого складено 25 лютого 2025 року, змінити та викласти резолютивну частину рішення суду в наступній редакції:

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А заборгованість за кредитним договором №14.05.2024-100000722 від 14.05.2024 у розмірі 17 185 грн., яка складається з: 7 000 грн тіло кредиту, та 10 185 грн відсотки за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: