Провадження № 2/679/240/2025
Справа № 679/37/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Сопронюк О.В.,

за участю секретарів судового засідання Плазій Н.В., Гомілко К.Е.,

представника відповідача Огойка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24765-03/2024, за яким він має заборгованість у загальному розмірі 17125 грн., що складається з наступного: 1) 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 12125 грн. заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу №24062024 від 24.06.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №24765-03/2024 від 20.03.2024 у розмірі 17125 грн.

Крім того, 08.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09015-04/2024, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 14000 грн., що складається з наступного: 1) 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 10000 грн. заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 09015-04/2024 від 08.04.2024 у розмірі 14000 грн.

Крім того, 20.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 34024-03/2024, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 32000 грн., що складається з наступного: 1) 8000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 24000 грн. заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 34024-03/2024 від 20.03.2024 у розмірі 32000 грн.

Крім того, 10.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16699-04/2024, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 40000 грн., що складається з наступного: 1) 10000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 30000 грн. заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 16699-04/2024 від 10.04.2024 у розмірі 40000 грн.

Крім того, 18.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /764378, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 12150 грн., що складається з наступного: 1) 4500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 7650 грн. заборгованість за відсотками, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № /764378 від 18.01.2022 у розмірі 12150 грн.

Крім того, 18.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 67009, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 10340 грн., що складається з наступного: 1) 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 5740 грн. заборгованість за відсотками; 3) 600 грн. заборгованість за комісією, і право вимоги за яким було відступлене позивачу на підставі договору факторингу № 05012024 від 05.01.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 67009 від 18.01.2022 у розмірі 10340 грн.

З огляду на викладені обставини ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 125615 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.01.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Огойка А.А., поновлено ОСОБА_1 пропущений ним строк для подання відзиву на позов та встановлено йому додатковий строк для подання відзиву на позов до 18.03.2025.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.03.2025 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Огойка А.А. та витребувано у позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» електронні докази, а саме: оригінали зазначених в позовній заяві кредитних договорів.

20.03.2025 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про виконання ухвали суду, додатками до якої долучено шість вищевказаних кредитних договорів, які є предметом спору, в електронній формі в форматі pdf. У вказаній заяві представник позивача зазначив, що якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. У зв`язку з тим, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» подавало до суду позовну заяву у паперовому вигляді, тому і усі додатки - докази до позову були подані у паперовому вигляді. Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для належного відступлення права грошової вимоги, отже позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в поданих до суду заявах просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Огойко А.А. позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити за його недоведеністю та необґрунтованістю. Свої заперечення проти позовних вимог представник мотивував тим, що відповідач категорично заперечує укладення кожного кредитного договору. Для підтвердження вказаних обставин було заявлено клопотання про витребування оригіналів кредитних договорів, яке задоволено ухвалою суду від 11.03.2025, однак позивач дану ухвалу суду належним чином не виконав. Надані позивачем на виконання ухвали суду кредитні договори в електронній формі не можливо перевірити на їх відповідність вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну комерцію".

Так, усі кредитні договори були укладені дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг". Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі №202/2965/21. Однак позивачем не надано доказів того, що кредитні договори, що є предметом спору, за формою відповідають вимогам вищевказаного Закону.

З наданих позивачем кредитних договорів у формі роздруківок текстів кожного договору вбачається, що відсутні докази на підтвердження тих обставин, що такі договори підписані у розумінні Закону України "Про електронну комерцію". Також, відповідач не вбачає ознак того, що наданий позивачем кожен кредитний договір у формі роздруківки тексту договору є засвідченою, у відповідності до вимог законодавства, копією цього договору. Це також стосується додатків, які є невід`ємною частиною цього договору. При цьому позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Отже, наявні в матеріалах справи копії договорів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст.ст.5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення кредитних договорів між відповідачем та первісними кредиторами.

При цьому, згідно з ч.5 ст.100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні також докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення кожного кредитного договору. Відповідач зауважує, що матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що примірник кожного електронного кредитного договору був вручений йому, як споживачу, у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього (ч.1 ст.13 Закону України "Про споживче кредитування").

Представник вважає, що позивачем, на виконання кожного кредитного договору, не доведений факт переказу коштів з банківських рахунків первісних кредиторів на банківський рахунок відповідача. Отже, позивач не довів факт надання коштів відповідачу, оскільки не надав відповідних доказів і, відповідно, не довів наявність заборгованості

Крім того, позивач не надав реєстрів прав вимоги, оформлених та підписаних належним чином, відповідно до договорів факторингу, а також доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу попри те, що він повинен надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Доведеність укладення між сторонами відповідного кредитного договору та наявної суми заборгованості за таким договором є обов`язком позивача, який не довів належними та допустимими доказами ні факту укладення такого договору, ні розміру заборгованості за ним, ні факту переходу до нього права вимоги за ним, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення 20.03.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» договору про надання фінансового кредиту №24764-03/2024 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн. строком на 100 днів (до 27.06.2024) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 2,5% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №24764-03/2024 від 20.03.2024, станом на 30.11.2024 ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 17125 грн., що складається з наступного: 1) 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 12125 грн. заборгованість за відсотками.

24.06.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №24062024, відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №24764-03/2024 від 20.03.2024 на суму 17125 грн., що підтверджується договором факторингу №24062024 від 24.06.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 24.06.2024, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №24062024 від 24.06.2024.

На підтвердження укладення 08.04.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» договору про надання фінансового кредиту № 09015-04/2024 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. строком на 100 днів (до 16.07.2024) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 2,5% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 09015-04/2024 від 08.04.2024, станом на 30.11.2024 ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 14000 грн., що складається з наступного: 1) 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 10000 грн. заборгованість за відсотками.

29.07.2024 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29072024, відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 09015-04/2024 від 08.04.2024 на суму 14000 грн., що підтверджується договором факторингу №29072024 від 29.07.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 29.07.2024, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №29072024 від 29.07.2024.

На підтвердження укладення 20.03.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» договору про надання фінансового кредиту № 34024-03/2024 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. строком на 120 днів (до 17.07.2024) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 2,5% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 34024-03/2024 від 20.03.2024, станом на 30.11.2024 ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 32000 грн., що складається з наступного: 1) 8000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 24000 грн. заборгованість за відсотками.

20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 34024-03/2024 від 20.03.2024 на суму 32000 грн., що підтверджується договором факторингу №20082024 від 20.08.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 20.08.2024, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №20082024 від 20.08.2024.

На підтвердження укладення 10.04.2024 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» договору про надання фінансового кредиту № 16699-04/2024 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. строком на 120 днів (до 07.08.2024) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 2,5% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 16699-04/2024 від 10.04.2024, станом на 30.11.2024 ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 40000 грн., що складається з наступного: 1) 10000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 30000 грн. заборгованість за відсотками.

20.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 16699-04/2024 від 10.04.2024 на суму 40000 грн., що підтверджується договором факторингу №20082024 від 20.08.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 20.08.2024, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №20082024 від 20.08.2024.

На підтвердження укладення 18.01.2022 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» договору про надання фінансового кредиту № /764378 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 4500 грн. строком на 30 днів (до 16.02.2022) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит та сплатити проценти за користування ним в розмірі 2,5% в день.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № /764378 від 18.01.2022, станом на 30.11.2024 ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 12150 грн., що складається з наступного: 1) 4500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 7650 грн. заборгованість за відсотками.

12.08.2022 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №12082022, відповідно до якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /764378 від 18.01.2022 на суму 12150 грн., що підтверджується договором факторингу №120882022 від 12.08.2022, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 12.08.2022, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022.

На підтвердження укладення 18.01.2022 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра груп» договору про надання фінансового кредиту № 67009 позивач надав його паперову копію, зі змісту якого вбачається, що він був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону останнього, вказаний у договорі. Відповідно до умов цього договору відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. строком на 20 днів (до 06.02.2022) шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника та зобов`язався повернути позикодавцеві кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 3,5% в день та комісію в розмірі 15% від суми кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 67009 від 18.01.2022, ОСОБА_1 мав заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 10340 грн., що складається з наступного: 1) 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2) 5740 грн. заборгованість за відсотками; 3) 600 грн. заборгованість за комісією.

05.01.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №05012024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, зокрема і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 67009 від 18.01.2022 на суму 10340 грн., що підтверджується договором факторингу №05012024 від 05.01.2024, актом прийому-передачі Реєстру боржників від 05.01.2024, а також витягом з Реєстру боржників до договору факторингу №05012024 від 05.01.2024.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції велектронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі 757/40395/20-ц.

Разом із цим представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував укладення ОСОБА_1 вказаних договорів, отримання за ними грошових коштів та, відповідно, користування такими коштами.

Як вбачається з умов вказаних договорів, вони були укладені дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, та відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюються до укладених в письмовій формі.

У ч.ч.1, 3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18; від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18; від 28.12.2019 у справі № 922/788/19; від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У п.2 ч.1 ст.208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України).

Відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом ст.ст.6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21.

Як вбачається із позовної заяви та паперових копій кредитних договорів, ці договори були укладені дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Разом із цим доказів укладення відповідних договорів, які за формою відповідають вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано.

Так, на підтвердження укладення вказаних кредитних договорів позивачем надані суду їх паперові копії.

При цьому позивач не надав доказів того, що наявні в матеріалах справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Отже, наявні в матеріалах справи копії договорів не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення кредитних договорів між відповідачем та первинними кредиторами.

Із наданих позивачем документів неможливо встановити те, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договорів), зокрема відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цих одноразових ідентифікаторів, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів, а також відсутні докази ідентифікації за номером телефону, який би належав відповідачу.

При цьому згідно ч.5 ст.100 ЦПК України якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У матеріалах справи відсутні також докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження останнім пропозиції щодо укладення договору, зокрема довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину тощо.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказані у відповідних паперових примірниках договорів номери рахунку та мобільного телефону дійсно належать відповідачу, а не будь-якій іншій особі, у той час як клопотання про витребування відповідних доказів позивачем також не заявлялося.

На підтвердження обставин перерахування грошових коштів відповідачу за вказаними договорами та наявності у нього боргу за цими договорами позивач надав відповідні розрахунки заборгованості.

При цьому належними доказами, які підтверджують перерахування грошових коштів, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно п.п.41-46,59-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті.

Згідно п.п.59, 60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) клієнтські рахунки та виписки з них; 2) аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; 3) книги реєстрації відкритих рахунків; 4) оборотно-сальдовий баланс/оборотно-сальдову відомість. У разі складання регістрів бухгалтерського обліку в електронному вигляді банк зобов`язаний зробити їх копії на паперових носіях на вимогу учасників операції, а також органів контролю та правоохоронних органів відповідно до вимог законодавства України. Клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Отже, банківські виписки з рахунків позичальника, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 630/366/16-ц та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц.

Однак позивачем не подано до суду належних доказів отримання відповідачем кредитів та перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, а також користування такими коштами, у той час як розрахунки заборгованості, здійснені представником позивача, не можуть вважатися такими документами.

Отже, належних і допустимих доказів отримання відповідачем та користування кредитними коштами, а також виникнення у відповідача заборгованості в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач суду не надав.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

Отже, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладення відповідних договорів, зокрема і отримання та використання відповідачем кредитних коштів після їх укладення, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цими договорами недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив про те, що ним будуть подані додатково докази про розмір судових витрат, які ОСОБА_1 поніс у зв`язку з розглядом справи.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З огляду на наведене, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.205, 207, 512, 514, 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст.5, 10-13, 76-82, 89, 133, 141, 246, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати у даній справі на 15 годину 00 хвилин 09 червня 2025 року в залі судових засідань (30101, Хмельницька область, Шепетівський район, м.Нетішин, просп.Незалежності, 12).

ОСОБА_1 протягом п`яти днів після ухвалення рішення надати суду докази щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Огойко Андрій Анатолійович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: Сопронюк О.В.