Провадження № 4-с/127/19/25
УХВАЛА

21 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

державного виконавця Сиридюк Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Шуляка Володимира Олександровича та скасування постанови від 09 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Першого ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Першого ВДВС у м. Вінниці) Шуляка В. О., що полягає у невинесенні постанови про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом у виконавчому провадженні №10328231 та скасування постанови від 09 серпня 2022 року.

Свою скаргу мотивував тим, що на підставі виконавчого листа №2-3288/08 від 01 липня 2008 року, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн, щомісячно, починаючи з 21 квітня 2008 року і до повноліття дитини, постановою державного виконавця від 15 липня 2008 року відкрито виконавче провадження №10328231. У межах цього виконавчого провадження09 серпня 2022 року постановою головного державного виконавця Сиридюк Т. В. встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Заявник вказує, що йому стало відомо про дану постанову 27 січня 2025 року від працівників поліції, у зв`язку з цим 06 лютого 2025 року його представником було подано заяву начальнику Першого ВДВС у м. Вінниці про скасування постанови державного виконавця від 09 серпня 2022 року на підставі п.3 ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», проте йому відмовлено в її скасуванні.

ОСОБА_1 зазначає, що він проходить військову службу та виконує завдання військової служби у бойовій обстановці, є учасником бойових дій, а відмова начальника Першого ВДВС у м. Вінниці позбавляє його права керування транспортними засобами, тому фактично підштовхує до вчинення правопорушення при виконанні бойових завдань і розпоряджень командира військової частини або на непокору, відмову у виконанні вимог та наказів командира військової частини.Вказує, що в нього, як у військовослужбовця, існували перешкоди у зверненні до суду із відповідною скаргою в 10-денний строк з того моменту, як він дізнався про порушення його права. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить поновити строк на подачу скарги та визнати протиправною бездіяльність начальника Першого ВДВС у м. Вінниці Шуляка В. О., що полягає у невинесенні постанови про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, накладеного у виконавчому провадженні №10328231, та скасувати постанову від 09 серпня 2022 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду, витребувано копії матеріалів виконавчого провадження та до участі в справі залучена державний виконавець Сиридюк Т. В.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву та просив розгляд скарги провести у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечувала щодо задоволення скарги, зазначила, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів.

Державний виконавець Першого ВДВС у м. Вінниці Сиридюк Т. В. просила відмовити у задоволенні скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що ОСОБА_1 разом із заявою про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, долучив документи, з яких не вбачалося підстав для скасування даної постанови, документи не містили актуальних даних, які б підтверджували підстави для скасування обмежень. При цьому звернула увагу, що начальником Першого ВДВС у місті Вінниці скасована постанова про повернення виконавчого листа та в межах виконавчого провадження з`ясовано, що ОСОБА_1 не проходить військову службу.

Начальник Першого ВДВС у м. Вінниці в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 15 липня 2008 року постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №10328231 з примусового виконання виконавчого листа №2-3288/08, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці від 01 липня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 21 квітня 2008 року і до повноліття дитини (а.с.34).

Виконавче провадження перебувало на виконані в Ленінському (Центральному) ВДВС м.Вінниці, Липовецькому РВДВС, Староміському ВДВС м.Вінниці та 10 листопада 2020 року передане на виконання до Центрального (Першого) ВДВС м.Вінниці.

Відомостей про сплату боржником аліментів матеріали виконавчого провадження не містять.

У ході здійснення виконавчого провадження №10328231 державним виконавцем було вчинено відповідні виконавчі дії, зокрема винесено: постанову про арешт майна боржника від 31 січня 2018 року; постанови про ряд обмежень, в тому числі і про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16 лютого 2018 року та від 13 квітня 2020 року.

Як слідує за матеріалів виконавчого провадження, на адресу Першого ВДВС м. Вінниці в липні 2022 року надійшла заява від імені ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження із зазначенням про відсутність претензій до ОСОБА_1 .

Постановами державного виконавця Першого ВДВС у м. Вінниці від 21 липня 2022 року припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовано інші вищевказані заходи виконання рішення, зокрема скасоване тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с.188-197).

Ці постанови отримав ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис на супровідному листі від 21 липня 2022 року.

Постановою головного державного виконавця від 02 серпня 2022 року виконавчий лист №2-3288/08 від 01 липня 2008 року повернуто стягувачу відповідно до заяви ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження (а.с.198-199).

09 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про скасування вищевказаної постанови, зазначаючи, що заяви про припинення стягнення аліментів не писала та не надсилала.

09 серпня 2022 року, у зв`язку із заявою стягувача ОСОБА_2 , головним державним виконавцем Першого ВДВС у м. Вінниці винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №10328231 (а.с.207).

За даними виконавчого провадження №10328231 заборгованість зі сплати аліментів за період з 21 квітня 2008 року до 01 серпня 2022 року становила 115 184,00 грн, що перевищувало суму відповідних платежів за шість місяців.

09 серпня 2022 року державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, зокрема і винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-3288/08, виданого 01 липня 2008 року (а.с.213-214).

Відомостей про отримання боржником цієї постанови матеріали виконавчого провадження не містять.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2023 року, яке набрало законної сили 16 червня 2023 року, в справі №127/10075/23 змінений спосіб стягнення аліментів на утримання дитини та постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.227-228).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Першого ВДВС у м. Вінниці, станом на 16 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить 129 945, 10 грн (а.с.229).

Постановою головного державного виконавця від 18 липня 2023 року виконавчий лист №2-32878/08, виданий 01 липня 2008 року, повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.231-232).

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Першого ВДВС у м. Вінниці із заявою про скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами від 09 серпня 2022 року, посилаючись на положення п.3 ч.10 Закону України «Про виконавче провадження`та проходження ним військової служби (а.с.9).

У відповіді на звернення ОСОБА_1 № 18497 від 12 лютого 2025 року останнього повідомлено, що з наданих ним документів, відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», немає підстав для скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с.10).

Відомостей про дату отримання цього повідомлення матеріали справи не містять та суду не надано.

Заявник, звертаючись до суду, просить поновити строк звернення, вказуючи, що про існування постанови про обмеження він не знав, а після звернення із заявою у нього існували перешкоди у зверненні до суду із відповідною скаргою, так як відповідно до довідки ВЛК він вже 18 лютого 2025 року після лікування поранення виїхав до військової частини.

Як слідує з наданої заявником суду довідки ВЛК від 18 лютого 2025 року №552 в цей день ОСОБА_1 пройшов медичний огляд та визнаний придатним до служби.

З огляду на вказане та зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей, зокрема дати, про отримання ОСОБА_1 постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 09 серпня 2022 року у виконавчому провадженні №10328231, відповіді Першого відділу ДВС у місті Вінниці №18497 від 12 лютого 2025 року, що унеможливлює однозначно встановити термін, з якого ОСОБА_1 міг реалізувати своє право на оскарження дії/бездіяльності державних виконавців, суд дійшов висновку про поновлення заявнику ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державних виконавців.

Заявник, звертаючись до суду, вказує на протиправність бездіяльності начальника Першого ВДВС у м. Вінниці щодо невинесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Особливості примусового виконання судових рішень визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Порядок стягнення аліментів визначаться законом. Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавець вживає заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, суд звертає увагу, що підстави для неможливості застосування тимчасового обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами передбачені ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.3 ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не може бути застосовано тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами в разіпроходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

При застосуванні частини десятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», суди мають надавати належну правову оцінку доказам, наданим заявником (боржником) на підтвердження винятків, коли не може бути застосоване тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, та заявленим ним доводам (постанови Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 1601/12280/2012 (провадження № 61-10095св22), від 20 вересня 2021 року у справі №454/586/20 (провадження №61-7359св21), від 27 листопада 2024 року у справі № 496/3889/19 (провадження № 61-8115св24)).

Заявник, звертаючись в лютому 2025 року із заявою про скасування встановленого обмеження, на підтвердження своїх доводів надав: копію військового квитка серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 2002 року, з якого слідує, що 23 березня 2024 року на підставі Указу Президента України від 05 лютого 2024 року №50/2024 ОСОБА_1 по мобілізації призваний у Збройні Сили України, копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 26 жовтня 2024 року та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої командиром військової частини НОМЕР_3 №642/5645 від 10 липня 2024 року, з якої слідує, що солдат ОСОБА_1 28 травня 2024 року отримав поранення за безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини (а.с.7).

Як вказувалося вище, відмовляючи в задоволенні заяви, зазначалося, що за наданими документами відсутні підстави для скасування обмеження.

Наразі дійсно із даних документів неможливо було встановити актуальні та достовірні дані, що на момент звернення із цією заявою до начальника Першого ДВС у м. Вінниці Лапшин М. С. мав статус діючого військовослужбовця Збройних Сил України, адже інформація та відомості у цих документах датовані ще 2024 роком, за цей період часу могли відбутися зміни у його статусі, про що і повідомлено боржника. Будь-яких інших підтверджуючих документів ним не було надано, в тому числі і з урахування наданої відповіді.

Ураховуючи, що заборгованість зі сплати аліментів існує тривалий час і має триваючий характер, на момент вжиття державним виконавцем відповідних обмежень погашена не була, як і не погашена на момент звернення до керівника відділу виконавчої служби із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві користування транспортними засобами, подані документи не містили інформації актуального характеру, суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

При цьому суд звертає увагу, що на момент звернення ОСОБА_1 виконавчий лист у цьому виконавчому провадженні був повернутий. Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводять, на що неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові від 27 березня 2020 року в справі №817/928/17.

З огляду на вказане відсутні підстави стверджувати про бездіяльність начальника Першого ВДВС у м. Вінниці. При цьому, суд звертає увагу, що керівник не веде безпосередньо виконавче провадження №10328231, а лише здійснює контроль за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень та у разі встановлення порушень може скасувати постанову державного виконавця, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, як установлено судом, 01 травня 2025 року начальником Першого відділу ДВС у м. Вінниці з власної ініціативи з метою вчинення контролю відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження №10328231 та встановлено, що державний виконавець не вірно завершив виконавче провадження по п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 лютого 2023 року у ВП №10328231, зобов`язано головного державного виконавця Сиридюк Т.В. вжити негайних заходів щодо стягнення заборгованості з виплати аліментів боржника у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

02 травня 2025 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у м. Вінниці винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (з урахуванням повідомлення боржника про військову службу) та направлений запит до командира військової частини НОМЕР_3 щодо отримання інформації чи проходить на даний час службу ОСОБА_1 у даній частині.

Із повідомлення командування військової частини НОМЕР_3 №642/26 від 16 травня 2025 року слідує, що згідно даних адмінгрупи, ОСОБА_1 зарахований в списки військової частини НОМЕР_3 від 01 травня 2024 року, знаходився в районі виконання бойових завдань до 26 червня 2024 року, 26 червня 2024 року отримав поранення та з 26 червня 2024 року до 23 лютого 2025 року знаходився на лікуванні, планувалося його переведення у в/ч НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), згідно наказу №108 від 18 квітня 2025 року командира військової частини НОМЕР_3 , який був скасований, у зв`язку з дезертирством з 19 квітня 2025 року, згідно наказу №108 від 19 квітня 2025 року командира військової частини НОМЕР_3 , по теперішній час.

Відповідно до статті 477 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

За вимогами ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що дії державних виконавців здійсненні у відповідності та в порядку визначеному чинним законодавством, а тому скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.259, 260, 450-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду зі скаргою.

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом, встановленого постановою від 09 серпня 2022 року у виконавчому провадженні №10328231, та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 23.05.2025.

Суддя: