Справа № 953/2804/25
УХВАЛА

"23" травня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю: секретаря судових засідань Кот Я.А.,

представника заявника адвоката Шаврова І.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Акціонерне товариство «Мегабанк», -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2025 року електронним шляхом до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Шавровим І.І., в якій ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо незняття арешту з майна боржника, накладеного постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №34673717 від 21.12.2012, та постановою державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко Вікторія Іванівна, про арешт майна боржника, серія та номер: АСВП № 50994031 від 26.07.2017; зобов`язати державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції зняти арешти з майна боржника.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявні записи про обтяження майна ОСОБА_1 , накладені в межах виконавчих проваджень №50993905:обтяження № 21575000, зареєстроване 26.07.2017 реєстратором: Малиновський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі постанови про арешт майна боржника №50994031 від 26.07.2017, виданої Малиновським відділом державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вид обтяження: арешт нерухомого майна, виконавче провадження № 50994031 з примусового виконання виконавчого листа № 640/5359/14-ц, виданого 19.06.2014 Київським районним судом м.Харків про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» грошових коштів у розмірі 22 100,84 грн.

Зазначає, що у межах виконавчого провадження №50993905 державним виконавцем 27.11.2017 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України " Про виконавче провадження". На даний час матеріали зазначеного виконавчого провадження знищенні. З огляду на ту обставину, що виконавчим провадженням, за яким було накладено арешт на все майно позивача виконано, наразі відсутні на примусовому виконанні виконавчі провадження стороною у яких є ОСОБА_1 , останній змушений звернутися за захистом його порушених прав до суду із даною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2025 скаргу зареєстровано за Єдиним унікальним номером судової справи 953/2804/25 та передано для розгляду судді Лисиченко С.М.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.03.2025 скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Витребувано із Малиновського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №50994031 з примусового виконання виконавчого листа №640/5359/14-ц, виданого Київським районним судом м.Харкова 19.06.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22100,84 гривень.

Станом на 19.05.2025 витребувані копії матеріалів виконавчого провадження №50994031 з примусового виконання виконавчого листа №640/5359/14-ц, виданого Київським районним судом м.Харкова 19.06.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 22100,84 гривень, до суду не надходили.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Шавров І.І. доводи скарги підтримав та прохав про її задоволення.

Представник стягувача АТ «Мегабанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Представник Малиновського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши доводи представника боржника, вивчивши матеріали справи та скарги, дійшов до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «МЕГАБАНК» звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «СЛОБОЖАНСЬКА ПЕРСПЕКТИВА» з позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №05-15П/2012-А від 05.12.2012 у розмірі 22 100,84 грн., а також просило його розірвати.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «СЛОБОЖАНСЬКА ПЕРСПЕКТИВА» від 17.03.2014 позовну заяву ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» задоволено, розірвано кредитний договір №05-151/2012-А від 05.12.2012, укладений між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МЕГАБАНК" заборгованість за кредитним договором №05-151/2012-А від 05.12.2012 в сумі 22 100,84 грн., з яких заборгованість за кредитом складає в сумі 12 332,79 грн., заборгованість за простроченими процентами в сумі 552,05 грн. станом на 31.01.14, заборгованість по несплаті простроченої нарахованої щомісячної комісійної винагороди в сумі 1 116,00 грн., штрафу в сумі 8 100,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МЕГАБАНК" витрати по сплаті третейського збору у розмірі 300,00 грн., а також витрати на листування в розмірі 28,00 грн.

04.04.2014 до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК», подана представником за довіреністю, в якій заявник просив видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 17.03.2014 про розірвання кредитного договору та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 05-15П/2012-А від 05.12.2012 в розмірі 22 100,84 грн., третейського збору в розмірі 300,00 грн. та витрат на листування в розмірі 28,00 грн., а також сплачений судовий збір за подання заяви в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.04.2014 заяву задоволено, видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 17.03.2014 р. по справі № 2/726-2014 наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 05-15П/2012-А від 05.12.2012 р. в сумі 22 100,84 грн. (двадцять дві тисячі сто гривень вісімдесят чотири копійки), з яких: заборгованість за кредитом складає в сумі 12 332,79 грн., заборгованість за простроченими процентами в сумі 552,05 грн. станом на 31.01.14р., заборгованість по несплаті простроченої нарахованої щомісячної комісійної винагороди в сумі 1 116,00 грн., штрафу в сумі 8 100,00 грн. Стягнути з гр. ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» витрати по сплаті третейського збору у розмірі 300,00 грн. (триста гривень), а також витрати на листування в розмірі 28,00 грн. (двадцять вісім гривні 00 коп.).». Стягнути з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МЕГАБАНК» (61002, м. Харків, вул. Артема, 30, , кор./рах.0 в Управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351447) судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

27.11.2017 державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко Вікторією Іванівною, в рамках виконавчого провадження ВП №50994031, при примусовому виконанні виконавчого листа № 640/5359/14-ц, виданий 19.06.2014 Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МЕГАБАНК" заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 100,84 грн., прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Зі змісту постанови державного виконавця від 27.11.2017 вбачається, що згідно акту державного виконавця, виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржника та належного йому майна на яке можливо звернути стягнення не знайдено. Згідно відповідей які надійшли до відділу ДВС з реєструючих органів та установ, а саме: РЕВ, ДПІ, ПФУ за боржником, автотранспортних засобів не зареєстровано, на обліку як пенсіонер чи підприємець не перебуває, рахунків відкритих у банках та фінансових установах немає, останнє місце роботи не відоме. Відповідно до вимог п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачеві з визначених підстав, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з даними, які містяться у листі начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарева І. від 25.11.2024, на запит адвоката Шаврова І., поданого в інтересах ОСОБА_2 вбачається, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи про обтяження майна ОСОБА_1 накладені в межах виконавчих проваджень №№ 34673717, 50993905, 50994031, 50993845, зокрема, обтяження № 21575000, зареєстроване 26.07.2017 реєстратором: Малиновський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі постанови про арешт майна боржника № 50994031 від 26.07.2017, виданої Малиновським відділом державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Малиновському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (на теперішній час Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відділ) неодноразово перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, виданих Малиновським районним судом м. Одеси № 1519/7740/11 від 17.01.2013, Київським районним судом м. Одеси № 640/5359/14-ц від 19.06.2014 та № 2-6685/10 від 09.06.2011, за якими боржниками є ОСОБА_1 , зокрема востаннє, виконавче провадження № 50994031 з примусового виконання виконавчого листа № 640/5359/14-ц, виданого 19.06.2014 Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» грошових коштів у розмірі 22 100,84 грн, за яким 27.11.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст.47 Закону.

Роз`яснено про те, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника, передбачені ч.4 ст. 59 Закону за вищевказаними виконавчими провадженнями на теперішній час відсутні.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 396265610 від 24.09.2024, наявний запис про обтяження №21575000 (спеціальний розділ) від 26.07.2017, Державний реєстратор: Шевченко Вікторія Іванівна, Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеська обл.; Документи, подані для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: АСВП № 50994031, виданий 26.07.2017, видавник: державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко Вікторія Іванівна; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36325366 від 26.07.2017 16:15:04, Шевченко Вікторія Іванівна, Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеська обл.; Вид обтяження: арешт нерухомого майна; Відомості про суб`єктів обтяження: Держава, Орган державної влади, Обтяжувач: Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 65072, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 42; Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; Опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, який є виконавчим документом. (ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Слід зазначити, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України« Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, як: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року N 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.(пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

В межах розгляду скарги встановлено, що Київським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 17.03.2014 про розірвання кредитного договору та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «МЕГАБАНК».

Не погоджуючись із бездіяльністю державного виконавця в ході примусового виконання означеного виконавчого документу, яка виразилася у незнятті арешту з майна боржника, ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 447 розділу ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

На час повернення державним виконавцем виконавчого документу стягувачу, в рамках примусового виконання виконавчого провадження ВП №50994031 з виконання виконавчого листа №640/5359/14-ц, виданого 19.06.2014, діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року№ 1404-VIII. Підставою для повернення державним виконавцем цього виконавчого листа стягувачу стали положення п.2, 5 ч. 1 ст. 37 вищевказаного Закону України, якими передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Відповідно до ч. 5 даної статті, Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Даною статтею не передбачено, зняття арешту державним виконавцем при поверненні виконавчого листа стягувачу.

Виходячи з положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 р., підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є закінчення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 р., у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку, державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко В.І., яка постановила 27.11.2017 про повернення зазначеного вище виконавчого листа стягувачу, не знявши при цьому, накладений в межах цього виконавчого провадження арешт з майна, діяла в межах своїх повноважень, відповідно до вимог вищевказаного закону, який не передбачав зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачу.

На запит адвоката Шаврова І., поданого в інтересах ОСОБА_2 , начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарев І. листом від 25.11.20204 повідомив про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Так, ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», регулюється повернення виконавчого листа стягувачу, разом із цим не передбачено, зняття арешту при поверненні виконавчого документу стягувачу з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття державним виконавцем чи начальником ВДВС арешту з майна боржника. На момент подання адвокатом Шавровим І. в інтересах ОСОБА_2 заяви до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо, зокрема, зняття арешту з його майна, жодної підстави для зняття арешту, передбаченої ст. 59 зазначеного вище Закону, не існувало.

Отже, повідомляючи про відсутність підстав для зняття арешту, начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бондарев І., діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до вимог закону.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі, № 761/35971/15-ц (провадження № 61-23265св18) зазначено, що «суди дійшли правильного висновку про те, що, здійснюючи дії під час виконання зазначеного рішення суду, державний виконавець дотримався вимог Закону України «Про виконавче провадження» при вчиненні виконавчих дій по відкритому виконавчому провадженню щодо ОСОБА_4, як солідарного боржника, тому відсутні підстави для задоволення скарги останньої. При цьому виконавчий лист повернуто стягувачу і державний виконавець позбавлений можливості вчиняти виконавчі дії при відсутності виконавчого провадження».

Враховуючи, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, що не є підставою для зняття арешту з майна боржника, тобто права боржника державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шевченко Вікторією Іванівною, у зазначеному виконавчому проваджені не порушені, а також аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду в постанові від 19.01.2022 по справі №521/14329/20, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні заявлених боржником вимог у цій справі.

Оскільки, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду, який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовані питання зняття державним виконавцем арешту з майна, також не передбачено право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року

по справі № 333/395/22 провадження № 61-9753св23.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.451 ЦПК України суд за результатами розгляду скарги постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобо в`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно із ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, а також те, що за результатами розгляду даної скарги встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не є підставою для зняття арешту з майна боржника,тобто права боржника державним виконавцем у зазначеному виконавчому проваджені не порушені, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заявлених скаржником вимог.

Керуючись ст. 12, 81, 258, 259, 260, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Акціонерне товариство «Мегабанк» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - С.М. Лисиченко