головуючий у суді І інстанції Кокошка О.Б.
провадження № 22-ц/824/5546/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з 29 липня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюбні відносини між сторонами припинилися, шлюб існує формально, вони тривалий час проживають окремо. Примирення з відповідачем та їх подальше спільне життя неможливе та є таким, що суперечить інтересам позивача. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні.

У зв`язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 .

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , зареєстрований 29 липня 2006 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1584.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, що є підставою для розірвання шлюбу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він не був повідомлений про розгляд справи, позивачкою у своїй позовній заяві неправильно зазначено засоби зв`язку відповідача, хоча станом на час подання позову їй було відомо адресу фактичного місця проживання відповідача.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сім`я фактично розпалась, примирення між сторонами неможливе, а спільне життя суперечить інтересам позивача.

Посилається на те, що обставини, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають дійсності.

Вказує, що після 24 лютого 2022 року з метою убезпечення дітей вони всією сім`єю виїхали в евакуацію за кордон.

У подальшому відповідач повернувся в Україну для оформлення відстрочки від призову, оскільки є військовозобов`язаним.

Під час перебування відповідача за кордоном, вони всією сім`єю проживали разом, піклувалися один про одного та про дітей, вели спільне господарство.

Після повернення відповідача в Україну він підтримував та продовжує підтримувати з ними зв`язок, щоденно спілкується з дітьми, бере участь в їхньому розвитку, матеріально забезпечує потреби дружини та дітей.

Посилається на те, що рішення про подання позову про розлучення ухвалене дружиною внаслідок сімейних непорозумінь, які на думку апелянта, не є підставою для розірвання шлюбу.

Зазначає, що зі свого боку докладає максимум зусиль для примирення з дружиною.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Мельникової Л.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Мельникової Л.В. про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою технічних засобів та програмного забезпечення «ВКЗ».

При цьому представника позивача попереджено про те, що відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Під час судового засідання відеоконференцзв`язок з представником позивача - адвокатом Мельниковою Л.В. перервався, а тому, враховуючи, що представник позивача була повідомлена про ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, колегія суддів вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності зв`язку з представником позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що 29 липня 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис №1584, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09 квітня 2014 серії НОМЕР_1 .

Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, шлюб існує формально, сторони проживають окремо тривалий час, примирення з відповідачем та їх подальше спільне життя неможливе та є таким, що суперечить інтересам позивача.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині 1 статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Установивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, його збереження суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для його розірвання.

В апеляційній скарзі відповідач не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків судів щодо неможливості збереження шлюбу, а позивач у відзиві на апеляційну скаргу наполягала на залишенні рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу без змін.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що він не був повідомлений про розгляд справи, позивачем у своїй позовній заяві неправильно зазначено засоби зв`язку відповідача, хоча станом на час подання позову їй було відомо адресу фактичного місця проживання відповідача.

Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній заяві зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції на виконання вимог частини 8 статті 187 ЦПК України скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до яких відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для їх скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 травня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська