Провадження № 2/554/1704/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кашуби В.А.,

представника позивача адвоката Говорової С.Л.,

представника відповідача адвоката Ткаченко С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецька Світлана Леонідівна ( АДРЕСА_3 ), про визнання договору дарування недійсним

УСТАНОВИВ:

Адвокат Довбиш О.С., діючи в інтересах ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування частини квартири АДРЕСА_4 від 22.10.2018р. недійсним.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач - ОСОБА_1 , скористався вразливим станом ОСОБА_3 , після перенесених нею хвороб, пообіцяв піклуватися та доглядати за нею та укласти з цією метою договір довічного утримання. На час укладення договору позивач перебувала у хворобливому стані, тому помилилася щодо природи правочину та обставин і ця помилка має істотне значення. Завадили позивачці зрозуміти зміст правочину вади зору та погане почуття в період відновлення після інсульту. Про існування спірного договору з листа відповідача. Нормативна підстава позову визначена нормами ст.203, 717 ЦК України. Позивач посилається на ст. с203 ЦК України, згідно якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та ст.229 ЦК України, якою визначено, що правочин вчинений під впливом помилки що до обставин, які мають істотне значення може бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_1 направив до суду відзив на позовну заяву. В якому просив відмовити у задоволенні позову, та вказує, що не визнає обставини, наведені в позові щодо наявності помилки з боку позивача при укладені спірного договору щодо природи правочину. Оспорюваний договір дарування за формою і змістом відповідає вимогам щодо таких правочинів, його укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом, який встановив особи сторін, перевірив їх дієздатність і наявність волевиявлення позивача, як дарувальника, що підтверджується положеннями договору та особистим підписом позивачки в п.8.9 спірного договору навпроти слова «Дарувальник» в розділі «Підписи». Позивач не надала жодного належного доказу на підтвердження існування будь-якої домовленості з відповідачем про її довічне утримання, а також тих обставин, що на час укладення договору дарування вона помилялася щодо дійсних прав та обов`язків відповідача за вказаним договором та природи правочину. У позові наведено виключно припущення щодо стану здоров`я дарувальника та його вплив на волевиявлення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецька Світлана Леонідівна подала до суду письмові пояснення до позову, в якому проти задоволення позову заперечує зазначаючи, що при вчинені нотаріальних дій нотаріуси керуються чинним законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій тощо.

Оспорюваний договір дарування за формою і змістом, відповідає вимогам встановленим чинним законодавством, договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

В момент вчинення нотаріальної дії, а саме при посвідчені договору дарування частини квартири, приватним нотаріусом, було встановлено особи сторін правочину, перевірено їх дієздатність та наявність волевиявлення сторін.

ОСОБА_3 - дарувальник за договором в присутності нотаріуса підтвердила свій намір та волевиявлення подарувати ОСОБА_1 належні їй 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 , та власноруч підписала договір дарування.

Позивач у справі -ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що доводиться свідоцтвом про смерть від 01.12.2020 року.

05.04.2021 до суду від адвоката Довбиша О.С. надійшло клопотання про заміну позивача правонаступником у порядку ст. 55 ЦПК України у зв`язку із смертю позивача - ОСОБА_3 , спадкоємицею після смерті якої є її дочка ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави до участі у справі залучено спадкоємця померлої в порядку правонаступництва ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.09.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 року та від 18.04.2024 року за клопотанням позивачки призначалася по справі судово-психологічні експертизи, які не були виконані у зв`язку з незадоволенням клопотання експертної установи про надання додаткових матеріалів.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, які є доказами по ній, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір дарування частини квартири АДРЕСА_4 від 22.10.2018р., який посвідчено за № 7367 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецькою Світланою Леонідівно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд встановив, що позивачка у справі та її правонаступниця не надали жодного доказу на підтвердження обставин викладених у позові, а також будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог. З доданого до позову письмового доказу- виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22.03.2018р., наданої ОСОБА_3 не вбачається, що дарувальник на час укладення спірного правочину перебувала у хворобливому та вразливому стані, що безумовно вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору 22.10.2018 року.

Інших письмових доказів на підтвердження обставин, що безумовно могли вплинути на волевиявлення померлої під час укладання спірного договору, що мало місце - 22.10.2018 року позивачем не подано.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_4 пояснила, що точно подій того часу не пам`ятає. Померла говорила їй про договір довічного утримання але підписала вона саме договір дарування.

Допитаний у ході судового засідання свідок ОСОБА_5 пояснив, що померла соображала все чітко коли він з нею спілкуваався. Конкретно про договір не говорила.

Суд бере до уваги, що спірний договір було укладено позивачкою не вперше.Так, копією договору дарування квартири від 07.04.2011 р. в м.Полтава, що укладений між ОСОБА_3 як дарувальником та ОСОБА_2 як обдаровуванною підтверджується, що на момент підписання спірного договору померла вже мала досвід укладення договору з таким предметом та відповідно отримувала від нотаріуса роз`яснення щодо наслідків укладення такого правочину, його правову природу та виконання договору сторонами.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що

обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Щодо твердження позивача про перебування ОСОБА_3 у хворобливому стані в період відновлення після інсульту, то суд не бере їх до уваги, оскільки з інформації Обласної консультативної психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром № 1 вбачається, що ОСОБА_3 одноразово 08.08.2018 року оглядалася за наполяганням родичів. При цьому, її діагноз легко виражений дефіцит когнітивних функцій. Лікування не призначалося. За медичною допомогою в період з 01.01.2020 до 27.03.2023 не зверталася.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент підписання договору дарувальний не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не розуміла правової природи правочини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, з`ясувавши усі обставини справи, на які учасники справи посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію Договору № 26/11 від 26.11.2020 року про надання правової допомоги (представництво інтересів у цивільній справі в першій інстанції), а розмір фактично понесених відповідачем витрат доводиться квитанціями адвоката Ткаченко С.В. або банківськими документами про оплату на загальну суму 14 400,00 грн.

При визначені розміру витрат враховано час перебування справи у провадженні, досвід адвоката та обсяг фактично вчинених дій та їх доцільність.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141,178, 229. 247. 263- 265.268. 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецька Світлана Леонідівна ( АДРЕСА_3 ), про визнання договору дарування недійсним - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати на правову допомогу в розмірі 14400,00 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Третя особа приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Демецька Світлана Леонідівна ( АДРЕСА_3 )

Повний текст рішення суду складено та проголошено 26 травня 2025 року.

Суддя М.О.Материнко