Справа № 161/9885/25
Провадження № 2/161/3736/25
У Х В А Л А

23 травня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

з участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Антон-Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.12.2023 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М. В., реєстровий №2487, який було укладено між приватним підприємством «Антон-Плюс»та ОСОБА_2 .

Відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення у власність Приватного підприємства «Антон-Плюс»,земельної ділянки, кадастровий номер :22:032:0038, площею 0,294 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 .

Разом із даною позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на об`єкти нерухомого майна:

- земельну ділянку, кадастровий номер :22:032:0038, площею 0,294 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 .

- будівлю заготівельного цеху /В-2/ площею 1472,1 кв. м. розміщену по АДРЕСА_1 .

- будівлю складу /Б-1/ площею 210,8 кв. м. розміщену по АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 грудня 2023 року, який укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством «Антон-Плюс». Предметом цього договору була земельна ділянка з кадастровим номером :22:032:0038, площею 0,294 га, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами переробної, машинобудівної та іншої промисловості, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що існує реальна небезпека відчуження вказаного майна до вирішення спору по суті, що значно утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Посилаючись на вищевикладене, з метою збереження вказаного майна заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, згідно вказаних вище положень цивільного процесуального законодавства, заходи забезпечення позову вживаються судом виключно у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, крім того, такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17 конкретизував положення процесуальних норм щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову та вказав, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову та додатків до неї, предметом спору між позивачем та відповідачами є визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04.12.2023 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кухлевською М. В., реєстровий №2487, який було укладено між приватним підприємством «Антон-Плюс» та ОСОБА_2 , та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення у власність Приватного підприємства «Антон-Плюс», земельної ділянки, кадастровий номер :22:032:0038, площею 0,294 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог заяви про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт та заборону на відчуження на об`єкти нерухомого майна:

- земельну ділянку, кадастровий номер :22:032:0038, площею 0,294 га, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та розташована по АДРЕСА_1 .

- будівлю заготівельного цеху /В-2/ площею 1472,1 кв. м. розміщену по АДРЕСА_1 .

- будівлю складу /Б-1/ площею 210,8 кв. м. розміщену по АДРЕСА_1 .

Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви ОСОБА_1 з додатками, суд не погоджується з доводами заявника про те, що не застосування заходів забезпечення позову може вплинути на можливість виконання в майбутньому рішення суду або його невиконання.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 дійсно зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :22:032:0038, яка є предметом цього спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Проте, суду не надано доказів того, що існують реальні ризики можливого відчуження спірного майна відповідачем ОСОБА_2 до вирішення спору по суті. Так, право власності за ОСОБА_2 зареєстровано ще з грудня 2023 року, тобто з грудня 2023 року відповідачем не вчинялось жодних дій, направлених на можливе відчуження цього майна або ж дій, які б свідчили про наміри відповідача відчужити спірне майно.

Системний аналіз положень статей 149, 153 ЦПК України вказує на те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише в разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, непропорційного втручання у господарські права юридичної особи.

Таким чином, проаналізувавши зміст заяви, поданої заявником, суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки, на переконання суду, вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову шляхом арешту та накладення заборони відчуження земельної ділянки буде невиправданим втручанням у право власності, тобто, у право особи на мирне володіння своїм майном, яке захищене статтею 1 Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім цього, заявником не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Не доведено, що вжиття заходів забезпечення позову саме таким шляхом, який зазначено в заяві, не порушить прав, свобод та інтересів будь-яких інших осіб, які не є сторонами у справі.

Щодо вимог заяви в частині накладення арешту та заборони на будівлю заготівельного цеху /В-2/ площею 1472,1 кв.м., та будівлю складу /Б-1/ площею 210,8 кв.м., які розміщені по АДРЕСА_1 , слід зазначити, що це нерухоме майно не є предметом вказаного позову, а тому вживати будь-які заходів забезпечення стосовно такого майна підстав також немає.

Враховуючи вищенаведене, слід відмовити у забезпеченні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Антон-Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складений та підписаний 23 травня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова