Справа № 134/359/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю секретаря судового засідання Франко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

05 березня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» вказує, що 28 листопада 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 103251814.

Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п. 6 Договору.

У відповідності до п. 2.1 Договору, кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими позичальником.

Згідно п. 1.1 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п. 1.2 кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п. 2.1. кредитного договору.

Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач також підтвердив, що умови договору йому зрозумілі, договір адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана йому кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 103251814 в розмірі 63750 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 47250 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1500 грн. - сума заборгованості за комісією.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 16.07.2024 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке набуло права вимоги за кредитним договором, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021 року в сумі 63750 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 47250 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1500 грн. - сума заборгованості за комісією, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 06 березня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 03 квітня 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача - адвоката Скользнєвої В.В. на 11 год. 30 хв. 30 квітня 2025 року.

28 квітня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Скользнєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог представник відповідача вказує, що долучене до позовної заяви платіжне доручення № 35770793 не є належним доказом отримання відповідачем коштів, оскільки вказане доручення не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». В матеріалах справи відсутні докази, що платіжна картка 414949*22 належить саме відповідачу. Окрім того, строк кредитування згідно кредитного договору становить 30 днів, жодних договорів пролонгації користування кредитом відповідачем не підписувалося, що свідчить про незмінність умов договору щодо строку його дії. Також безпідставними є вимоги щодо стягнення комісії за надання кредиту в сумі 1500 грн. Зі змісту кредитного договору неможливо встановити за які саме надані банком послуги стягується комісія. Умова кредитного договору щодо отримання кредитором комісійної винагороди є такою, що не відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Ухвалою Крижопільського районного суду від 30 квітня 2025 року розгляд справи було відкладено в зв`язку з витребуванням доказів на 14 год. 00 хв. 19 травня 2025 року.

05 травня 2025 року від представника позивача Білотіл А.Г. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, до якої, в порушення вимог ч. 3 ст. 179 ЦПК України, не долучені документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно із ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Таким чином, суд не може взяти до уваги подану представником позивача відповідь на відзив. До того ж долучені до неї докази уже були подані разом з позовною заявою.

13 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Скользнєвої В.В. надійшли додаткові пояснення по справі, у яких вона вказує, що матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем оплати за договором факторингу № 16072024, укладеним між ним та ТОВ «МІЛОАН» 16 липня 2024 року, відтак позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1

15 травня 2025 року від представника позивача Білотіл А.Г. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів, у якому вона просить поновити строк для долучення доказів та долучити до матеріалів справи витяг з Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року та платіжну інструкцію № 366 від 19 липня 2024 року на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024.

В судове засідання 19 травня 2025 року сторони не з`явилися.

У позовній заяві представник позивача Ткаченко М.М. просила розглянути справу у відсутності сторони позивача. Аналогічне клопотання представник позивача заявила у поданому 15.05.2025 клопотанні про долучення доказів.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом, причини неявки суду невідомі.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 28 листопада 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 103251814.

Договір укладений сторонами дистанційно шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний ОСОБА_1 28.11.2021 о 00:27 електронним підписом (одноразовий ідентифікатор J79262).

За умовами кредитного договору № 103251814 від 28 листопада 2021 року ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалося надати ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Сторони кредитного договору № 103251814 погодили наступні умови цього договору: сума (загальний розмір) кредиту становить 15000 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 28.11.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 28.12.2021; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 21000 грн.; комісія за надання кредиту становить 1500 грн., яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом становлять 4500 грн., які нараховуються за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. п. 1.2 1.6 Договору).

За умовами договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Договору).

Пролонгація строку кредитування, вказаного в п. 1.3 Договору, здійснюється на пільгових або стандартних (базових умовах). Для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені у розділі 6 Правил надання фінансових кредитів, які розміщенні на веб-сайті Товариства (tengo.ua), зокрема, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п. п. 2.3.1, 2.3.1.1 Договору).

Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (п. 2.3.1.2 Договору).

Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 103251814 від 28.11.2021 року сторони погодили графік платежів за цим договором, виходячи з припущення, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки та умовах та в строки, визначені в Договорі.

У паспорті споживчого кредиту № 103251814, що є додатком № 2 до договору № 103251814 від 28.11.2021 року, містяться основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а також інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно платіжного доручення № 35770793 від 28.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 на банківську карту VISA № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 15000 грн. згідно договору № 103251814.

Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 04.05.2025 № 20.1.0.0.0/7-250502/38484-БТ, яке надійшло до суду 15.05.2025 на виконання ухвали від 30 квітня 2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 28.11.2021 було здійснено переказ коштів в сумі 15000 грн. через платіжну систему LiqPay (ID платежу ).

З даних відомості ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення вбачається, що ОСОБА_1 не здійснював жодних платежів на погашення заборгованості за кредитним договором № 103251814.

Отже, ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021 та надало ОСОБА_1 кредитні кошті згідно умов кредитного договору, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, не сплатив комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним кредитним договором.

Судом також встановлено, що 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойку (штраф, пеня) за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (абз. 2 п.п. 1.1 п. 1 договору факторингу).

Відповідно до Реєстру боржників від 16 липня 2024 до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (№ з/п в Реєстрі 13068) за кредитним договором № 103251814 в розмірі 63750 грн., з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 47250 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1500 грн. - сума заборгованості за комісією.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).

Суд вважає, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» доведено факт набуття права вимоги до відповідача за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021 року, що підтверджується копією договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, копією акта прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, а також копією Реєстру боржників від 16 липня 2024 року до договору факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року та платіжною інструкцію № 366 від 19 липня 2024 року, які суд вважає необхідним долучити до матеріалів справи, поновивши позивачу строк для їх подання.

При цьому суд враховує, що докази, про долучення яких заявив представник позивача, необхідні для повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи. Необхідність у поданні цих доказів виникла у позивача після того, як сторона відповідача заперечила факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором. Такі докази одночасно з поданням до суду були направлені іншим учасникам справи (представнику відповідача).

Враховуючи факт підписання відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору № 103251814 від 28.11.2021 року відбулось, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та позичальнику перераховано суму кредиту в розмірі 15000 грн.

ОСОБА_1 отримані кошти у визначений кредитним договором строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, підлягають задоволенню і з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 15000 грн. за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021 року.

Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за кредитними договорами, то суд зважає на наступне.

Судом встановлено, що після закінчення 30-денного строку кредитування (28.12.2021 року), відповідач не повернув кредитні кошти та продовжив користуватись ними, а тому відбулася пролонгація строку користування кредитом, яка визначена пунктом 2.3.1.2 Договору, а нарахування відсотків за період пролонгації відбулося за стандартною ставкою, наведеною у п. 1.6 Договору, що передбачено у п. 2.3.1.2 Договору.

Отже, вимога позивача щодо стягнення заборгованості у розмірі 47250 грн. за договором про споживчий кредит № 103251814 від 28 листопада 2021 року є цілком обґрунтованою. Відсотки за користування кредитом нараховані на умовах та в межах строку дії договору із врахуванням пролонгації: за період з 28 листопада 2021 року до 28 грудня 2021 року за відсотковою ставкою 1 % (15000 грн. х 1 % х 30 днів : 100 = 4500 грн.) та за період з 28 грудня 2021 року до 24 лютого 2022 року за відсотковою ставкою 5 % (15000 грн. х 5 % х 57 днів : 100 = 42750 грн.)

Пунктом 1.5.1. кредитного договору передбачено, що за надання кредиту стягується одноразова комісія у розмірі 1500 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Таким чином, у підписаному відповідачем договорі про надання споживчого кредиту № 103251814 від 28 листопада 2021 року визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, розмір комісії за надання кредиту, строк повернення коштів, умови пролонгації строку кредитування, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору. Такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Розмір вказаної заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував, власного контррозрахунку, доказів про належне виконання умов кредитного договору не надав.

Відтак суд вважає, що позов є обґрунтованим, позовні вимоги є доведеними, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позову у повному обсязі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором № 103251814 від 28.11.2021 року в сумі 63750 грн. (шістдесят три тисячі сімсот п`ятдесят гривень), з яких: 15000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 47250 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1500 грн. - сума заборгованості за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 23 травня 2025 року.

Суддя: