Справа № 632/121/23
провадження № 2/632/9/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" травня 2025 р. м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., представника позивача, адвоката Б.Огієнка, та представника відповідача, адвоката І.Демури, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Златополі Лозівського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Огієнка Б.С., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна.

Вимогу про встановлення вказаного факту обґрунтувала тим, що частина спільного майна, а саме нежитлова будівля АДРЕСА_1 , про поділ якого заявлена наступна вимога, була придбана подружжям ще до реєстрації шлюбу (11.07.2008 року), однак вже під час їх спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка. Так, шлюб між сторонами було зареєстровано 26.07.2008 року. Проте, фактично сторони почали жити разом однією сім`єю ще з грудня 2007 року. Відповідно до положень СК України з часу подання заяви до органу реєстрації шлюбу вони вважаються нареченими, тобто до придбання вказаної нерухомості вони вже мали статус наречених. З кінця 2007 року сторони почали проживати разом у будинку АДРЕСА_2 на умовах оренди, який згодом і придбали за фінансової допомоги батька позивачки. З кінця 2007 року сторони мали спільний побут, а також взаємні права та обов`язки, які притаманні тільки подружжю. Вважає, що встановивши відповідний юридичний факт вона може ставити питання перед судом про застосування положень ч. 1 ст. 74 СК України.

Вимогу про поділ майна подружжя обґрунтовує тим, що в період шлюбу за спільні кошти подружжям було набуто майно.

Зокрема, земельні ділянки:

- 31.08.2017 року - кадастровий № :11:000:0080, площею 2,00 га;

- 12.07.2017 року - кадастровий № :21:000:0049, площею 2,00 га;

- 31.08.2017 року - кадастровий № :04:000:0060, площею 2,00 га;

- 04.09.2017 року - кадастровий № :21:000:0043, площею 2,00 га;

- 31.08.2017 року - кадастровий № :04:000:0059, площею 2,0 0 га;

- 29.06.2017 року - кадастровий № :20:000:0013, площею 1,8518 га;

- 29.06.2017 року - кадастровий № :20:000:0012, площею 1,8518 га;

- 19.07.2017 року - кадастровий № :11:000:0078, площею 2,00 га;

- 19.07.2017 року - кадастровий № :11:000:0079, площею 2,00 га;

- 19.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0077, площею 2,00 га;

- 19.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0074, площею 2,00 га;

- 17.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0075, площею 2,00 га;

- 05.05.2017 року - кадастровий № :13:000:0217, площею 1,8712 га;

- 05.05.2017 року - кадастровий № :13:000:0212, площею 1,8711 га.

Вказані земельні ділянки позивачка просить поділити із відповідачем порівну по 7 земельних ділянок кожному, а саме, їй у власність виділити такі:

кадастровий № :20:000:0013, площею 1,8518 г; кадастровий № :20:000:0012; кадастровий № :11:000:0078; кадастровий № :11:000:0079; кадастровий № :11:000:0077; року кадастровий № :11:000:0074; кадастровий № :11:000:0075.

Крім того, 08.10.2010 року подружжям було придбано житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка під ним, кадастровий № :00:002:0004, площею 0,1578 га. Оскільки з моменту припинення фактичних шлюбних відносин дана нерухомість перебуває у фактичному користуванні позивачки та спільної із відповідачем дитини - ОСОБА_3 , вважає, що будинок з присадибною ділянкою вона має право залишити у своїй власності.

Водночас, з метою дотримання принципу рівності вважає за можливе залишити у власності відповідача ще одне набуте у шлюбі майно - нежитлову будівлю площею 293,8 кв.м. АДРЕСА_1 , вартість якої дорівнює вартості житлового будинку та земельної ділянки.

В період шлюбу, а саме 30.12.2014 року відповідачем було засновано Фермерське господарство «КОПА», .

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання.

Згідно витягу з ЄДР ІООФОПГО розмір статутного капіталу становить 220 000 грн.

Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ФГ «КОПА» зареєстрований транспортний засіб Volkswagen Jetta, 2013 року випуску. Середня вартість вказаного автомобіля за відомостями, що містяться на автомобільному інтернет-сайті «Auto.Ria» складає 10 733 дол.США, шо в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21.12.2021 року складає 292 845,61 грн.

Відповідно до чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду вона не може претендувати на статутний капітал та майно, що належить ФГ, а лише має право при поділі майна подружжя вимагати компенсації її частки, що складає частку.

Таким чином, в порядку поділу майна подружжя вона просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину внеску до статутного капіталу ФГ «КОПА», що становить 110 000 грн. та 1/2 частину вартості автомобіля Volkswagen Jetta, 2013 року випуску, що становить 146 422.81 грн.

25.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.03.2022 року, яке неодноразово відкладалося через військову агресію рф щодо України, відсутність електропостачання чи відсутністю доступу до мережі Інтернет.

18.10.2022 року представник відповідача, адвокат І.Демура, надав до суду відзив на позовну заяву, строк на подання якого, ухвалою суду було поновлено. Так представник відповідача заперечував проти задоволення позову частково. Зокрема зазначив, що все майно, перелічене позивачкою у позовній заяві і яке, за на її думку є спільним сумісним подружжя, не є таким, бо воно належить особисто відповідачеві чи ФГ «КОПА», про що надано обґрунтування та докази. На праві спільної сумісної власності подружжя сторонам належить тільки житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка під ним, кадастровий № :00:002:0004, площею 0,1578 га. і, оскільки позивачка не заявляє вимоги про поділ будинку в натурі, то вважає, що за подружжям слід визнати право власності на вказане майно в ідеальних частках по частці за кожним. В іншій частині заявлених позовних вимог просив у задоволенні позивачці відмовити.

30.10.2023 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті на 21.12.2023 року, яке двічі відкладалося через відсутність технічних можливостей та електропостачання.

24.04.2024 року у судовому засіданні оголошено перерву до 17.06.2024 року для виклику свідків, яке двічі відкладалося через знаходження судді у нарадчій кімнаті у кримінальних справах та за заявою представника відповідача через неможливість прибуття до суду.

01.10.2024 року допитано двоє свідків та оголошено перерву до 12.11.2024 року для виклику ще одного свідка, потім знову перерва до 18.12.2024 року, а потім і на 03.02.2025 року через хворобу представника позивачки, та на 18.02.2025 року.

18.02.2025 року ухвалою суду поновлено стороні відповідача строку для заявлення клопотання про виклик та допит свідка та оголошено перерву до 24.03.2025 року.

24.03.2025 року після допиту свідка та у зв`язку із зайнятістю судді у іншій справі оголошено перерву до 07.05.2025 року.

В судове засідання 07.05.2025 року сторони не прибули. Від представника позивачки надано клопотання про проведення останнього засідання без участі сторони, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає. Від представника відповідача також надано заяву про проведення засідання на стадії судових дебатів без участі сторони, проти заявлених вимог щодо встановлення юридичного факту заперечує, а щодо іншої вимоги просив врахувати відзив на позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування останнього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд вивчивши позовну заяву, відзив, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши надані сторонами докази окремо і у їх сукупності, встановив обставини та відповідні до них правовідносини.

Так, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного та Сімейного кодексів України.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Зокрема судом встановлено та не оспорюються сторонами по справі, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2008 року до його розірвання за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30.01.2023 року.

Розглядаючи першу вимогу позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, який необхідний позивачці задля включення до переліку майна, що підлягає поділу, нежитлову будівлю площею 293,8 м2 № 1-А по АДРЕСА_2 , суд дійшов висновку про її необґрунтованість та безпідставність.

Так сторона позивачки зазначає, що станом на 11.07.2008 року (день придбання відповідачем вказаної нерухомості) позивачка та відповідач подали заяву про реєстрацію шлюбу та мали статус наречених. Своє твердження обґрунтовує тим, що відповідно до частини 1 статті 32 СК України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу.

Звертаю увагу, що відповідно частини 1, 2 статті 32 СК України, шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник державного органу реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку.

У разі вагітності нареченої, народження нею дитини, а також якщо є безпосередня загроза для життя нареченої або нареченого, шлюб реєструється у день подання відповідної заяви або будь-який інший день за бажанням наречених протягом одного місяця.

Аналогічні положення містяться і в пункті 10 Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні.

Враховуючи вищезазначене, чинним на той момент законодавством допускалась реєстрація шлюбу в термін до одного місяця з моменту подання заяви.

Спільна дитина сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 5 місяців після укладення 26.07.2009 року шлюбу. Очевидно, що на день його укладення позивачка вже була вагітна (на четвертому місяці).

Отже, реєстрація шлюбу між сторонами 26.07.2008 року не свідчить, що станом на 11.07.2008 року (дата укладення договору купівлі-продажу спірної нежитлової будівлі) була подана заява про реєстрацію шлюбу, як і не свідчить про наявність статусу наречених, так і абсолютно не свідчить про спільне проживання, ведення спільного побуду та наявність взаємних прав та обов`язків.

Правове положення наречених не пов`язане із взаємними правами та обов`язками на майно, придбане під час перебування у статусі наречених. Спори можуть стосуватися лише з приводу того майна, яке дарувалося нареченими одне одному, або відшкодування другій стороні затрат, що були нею понесені у зв`язку з приготуванням до реєстрації шлюбу та весілля у разі коли воно не відбулося з тих чи інших причин.

Таким чином, перебування сторін у статусі наречених у даному спорі правового значення для правильного вирішення цієї позовної вимоги не має.

Позивачка має довести, що вона з відповідачем з 01.01.2008 року по день укладення шлюбу складали сім`ю.

Також відповідно до ч 2 ст. З СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі Лї 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № г-54/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) міститься висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Документального підтвердження проживання сторін за однією адресою, у зв`язку із цим ведення спільного господарства у спірний період з 01.01.2008 року по 26.07.2008 року стороною позивачки не надано, як і не надано доказів наявності спільних витрат на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги одне одному, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Посилання сторони позивачки, що сторони мали спільний побут, а також взаємні права та обов`язки, які притаманні тільки подружжю не доведені. Про це ж свідчать показання свідків з боку обох сторін. Так свідки з боку позивачки, які є її подругами, свідчили, що сторони проживали разом у спірний період, проте, відвідували вони їх не часто в основному на свята та дні народження. З 01.01.2008 року відповідачка працювала в супермаркеті м. Харкова і мала непоганий заробіток та приїздила до с. Біляївка раз на тиждень і тільки тоді вони могли з нею бачитися. Один свідок з боку відповідача, яка є другом його родини і часто цю родину відвідує, позивачку вперше побачила лише за тиждень до весілля, обговорюючи з нею його деталі.

Отже, позивачка обґрунтовує свою позицію щодо вказаної позовної вимоги самими лише показаннями свідків, свідчення яких стосуються тих обставин, які лежать за межами предмета доказування у цій справі і є неналежними та недостатніми доказами, а самі лише твердження позивачки про відповідні обставини не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Не оспорюються сторонами та очевидно для суду, що позивачка та відповідач були знайомі до шлюбу, мали певні романтичні відносини, проте, на думку суду, дані обставини не свідчать про наявність ознак сім`ї, а саме спільного проживання, спільного побуту та взаємних прав та обов`язків.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Розглядаючи другу позовну вимогу, суд визначив майно, яке, на думку позивачки, підлягає поділу між подружжям і про наявність якого сторона відповідача не заперечує.

Суд визначив обсяг майна, яке позивачка просить поділити це -

земельні ділянки, що придбані на ім`я відповідача:

- 31.08.2017 року - кадастровий № :11:000:0080, площею 2,00 га;

- 12.07.2017 року - кадастровий № :21:000:0049, площею 2,00 га;

- 31.08.2017 року - кадастровий № :04:000:0060, площею 2,00 га;

- 04.09.2017 року - кадастровий № :21:000:0043, площею 2,00 га;

- 31.08.2017 року - кадастровий № :04:000:0059, площею 2,0 0 га;

- 29.06.2017 року - кадастровий № :20:000:0013, площею 1,8518 га;

- 29.06.2017 року - кадастровий № :20:000:0012, площею 1,8518 га;

- 19.07.2017 року - кадастровий № :11:000:0078, площею 2,00 га;

- 19.07.2017 року - кадастровий № :11:000:0079, площею 2,00 га;

- 19.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0077, площею 2,00 га;

- 19.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0074, площею 2,00 га;

- 17.05.2017 року - кадастровий № :11:000:0075, площею 2,00 га;

- 05.05.2017 року - кадастровий № :13:000:0217, площею 1,8712 га;

- 05.05.2017 року - кадастровий № :13:000:0212, площею 1,8711 га.;

житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка під ним, кадастровий № :00:002:0004, площею 0,1578 га.;

нежитлова будівля площею 293,80 м2 АДРЕСА_3 ;

статутний капітал ФГ «КОПА»;

автомобіль Volkswagen Jetta, 2013 року випуску.

З даним обсягом майна суд частково не погоджується.

Так, відмовляючи позивачці у встановленні факту проживання її з відповідачем однією сім`єю, як чоловік та жінка без укладення шлюбу з 01.01.2008 року по день його укладення, суд визначив режим права власності на нежитлову будівлю площею 293,80 м2 №1-А по АДРЕСА_2 , як особисту приватну власність відповідача відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України, а тому поділу вона не підлягає.

Також, поділу не підлягає і земельна ділянка кадастровий № :21:000:0049, площею 2,00 га, як особиста приватна власність відповідача відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 СК України, оскільки була одержана із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Пунктом б частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара. Факт передачі ОСОБА_2 вищезазначеної земельної ділянки підтверджується наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 13344-сг від 07.07.2017 року, відповідно до пункту 2 якого вирішено передати гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2.0000 га. в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер :21:000:0049) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с.92-94 т.1).

Інше майно.

Як передбачено ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Також частиною 1 ст. 68 СК України передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Приписами частини 1 ст. 69 СК України унормовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається того з подружжя, який її спростовує (Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постанові Великої тати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц).

В постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 зроблено наступний правовий висновок:

«Конструкція норми статті 22КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Враховуючи вищезазначене, твердження позивачки про наявність у спірного майна статусу спільної сумісної власності є передчасними.

Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.12.2021 № 463/5008/17 зроблено наступні правові висновки:

«Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею. ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти таке майно є особистою приватною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в бутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час любу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя».

Щодо решти 13-ти земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, то вони всі, на думку суду, були придбані відповідачем за власні кошти згідно договорів купівлі-продажу у період з 05.05.2017 по 04.09.2017 років, про що є відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.95-133 т.1) і всі вони здані в оренду ФГ «КОПА».

Земельні ділянки:

з кадастровим номером :11:000:0080, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 31.08.2017 за 5000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :04:000:0060, площею 2.00 га за договором купівлі-продажу від 31.08.2017 за 5000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :21:000:0043, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 04.09.2017 за 5000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :04:000:0059, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 31.08.2017 за 5000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :20:000:0013, площею 1.8518 га за договором купівлі-продажу від 29.06.2017 за 4500,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :20:000:0012, площею 1.8518 га за договором купівлі-продажу від 26.06.2017 за 4500,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :11:000:0078, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 19.05.2017 за 10 000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :11:000:0079, площею 2.00 га за договором купівлі-продажу від 19.05.2017 за 10 000 грн. (п. 5 Договору);?

з кадастровим. номером :11:000:0077, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 19.05.2017 за 10 000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :11:000:0074, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 19.05.2017 за 10 000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :11:000:0075, площею 2,00 га за договором купівлі-продажу від 17.05.2017 за 20 000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :13:000:0217, площею 1.8712 га за договором купівлі-продажу від 05.05.2017 за 20 000,00 грн. (п. 5 Договору);

з кадастровим номером :13:000:0212, площею 1.8711 га за договором купівлі-продажу від 05.05.2017, сума 20 000,00 грн. (п. 5 Договору).

Отже, відповідачем було сплачено на користь продавців вищезазначених земельних ділянок грошові кошти в загальному розмірі 129 000,00 грн.

Слід звернути увагу, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових на нерухоме майно (а.с.39 т.1) відповідачу на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 706,50 м2.

Також з наданої довідки вбачається, що зазначене нерухоме майно було набуте відповідачем до укладення шлюбу з позивачкою відповідно до договору купівлі-продажу ВЕІ № 109589 від 24.11.2006 року, тобто частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , в розумінні статті 57 СК України, є особистою власністю відповідача.

01.04.2016 року відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення з ОСОБА_4 , відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець зобов`язується надати Орендарю у тимчасове платне користування 1/4 частку нежитлового приміщення, площею 176,625 м2., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі за текстом «Приміщення»), а Орендар зобов`язується прийняти це приміщення в тимчасове користування та сплачувати за нього орендну плату в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 4.1. зазначеного договору оренди нежитлового приміщення, розмір орендної плати становить 100 000 (сто тисяч) грн. за один календарний рік (а.с.134-136 т.1).

Відповідно до акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.04.2016 року вищевказане нежитлове приміщення фактично було передано в оренду ОСОБА_4 . Також згідно з актом приймання-передачі орендної плати від 05.04.2016 року. Відповідач отримав від Орендаря грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.. в якості орендної плати за період квітень 2016 - квітень 2017. Окрім того, згідно з актом приймання-передачі орендної плати від 10.04.2017, відповідач отримав від Орендаря грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. в якості орендної плати за період квітень 2017 - квітень 2018 (а.с.138-139 т.1).

Таким чином, відповідач в квітні 2016 та квітні 2017 років отримав грошові кошти у загальному розмірі 200 000 грн. від здачі в оренду особистого нерухомого майна, що свідчить про поширення на такі грошові кошти статусу особистих.

З урахуванням вищезазначеного і невеликого часового проміжку, слід дійти висновку, що саме ці особисті кошти відповідач витратив на придбання вищезазначених 13 земельних ділянок. Таким чином, ці земельні ділянки, хоча і були придбані в період шлюбу з позивачкою, проте були придбані за особисті кошти відповідача, що свідчить про те, що вказані земельні ділянки є особистою приватною власністю відповідача та не підлягають розподілу.

Крім того, як вже було зазначено, при вирішенні спорів про поділ спільного сумісного майна, одним із критеріїв для віднесення майна до спільної сумісної власності є мета його придбання.

Дані ж земельні ділянки купувалися задля передання їх у оренду до ФГ «КОПА», яке заснував 30.12.2014 року відповідач, що він і зробив.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача 1/2 частину внеску до статутного капіталу ФГ «КОПА» () у розмірі 110 000,00 грн. та 1/2 частину вартості автомобіля Volkswagen Jetta, 2013 року випуску, що становить 146 422,81 грн.

Відповідачем дійсно, в період шлюбу з позивачкою, було створено ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «КОПА» (Україна, 64141, Харківська обл., Лозівський (колишній Первомайський) р-н, с-ще Біляївка, вул. Весняна, будинок 28, ), в якому відповідач до сьогоднішнього дня є одноосібним членом та головою, фактично здійснює керівництво та управління фермерським господарством. При цьому, позивачка жодним чином не приймала та не приймає участь діяльності ФГ «КОПА», не є його членом або найманим працівником, не допомагає відповідачу управлінню фермерським господарством, тощо.

Відповідно до усталеної судової практики, зокрема, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 № 522/8510/18: «Отже, якщо один з подружжя є засновником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства».

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про фермерське господарство», майно фермерського господарства належить йому на праві власності.

Виходячи з вищевикладеного, позивачка має право вимоги виключно стягнення половини із майна, внесеного відповідачем до складеного капіталу ФГ «КОПА», в той час як все майно КОПА» є власністю такого фермерського господарства.

З інформації з ЄДР про ФГ «КОПА» вбачається, що розмір статутного капіталу господарства становить 220 000,00 грн., проте в ЄДР відсутня інформація про формування такого статутного капіталу та про його внесення відповідачем. З довідки, виданої ФГ «КОПА» № д23-1 від 23.02.2022, вбачається, що станом на 23 лютого 2022 року складений капітал ФГ «КОПА» не сформований (а.с.151 т.1).

Законом України «Про ФГ» передбачено, що у статуті фермерського господарства повинен зазначатися, в тому числі, порядок формування майна (складеного капіталу). Але, про розмір складеного капіталу зовсім не йдеться. Таким чином, своєрідність складеного капіталу фермерського господарства необов`язкове встановлення розміру в статуті. Тобто, складений капітал фермерського господарства має плаваючий характер. З іншого боку, законодавством не заборонено зафіксувати такий розмір, якщо на те буде бажання членів фермерського господарства. Є певні особливості формування складеного капіталу. По суті, в статуті ФГ можна прописати всі моменти формування та зміни складеного капіталу на власний розсуд. Значних законодавчих обмежень немає. У статуті також можуть зазначатись різні варіанти формування складеного капіталу. Наприклад, можливий такий варіант, що майно до складеного капіталу вноситься за потреби і оформляється актом приймання-передачі, підписаним всіма членами господарства чи тільки деякими членами тощо.

Суд звертає увагу, що згідно ст.3 ЗУ «Про ФГ», членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). Щодо того, чи всі члени господарства повинні вносити майно до складеного капіталу, слід зазначити, що для того аби бути членом фермерського господарства, вносити майно до складеного капіталу необов`язково. Обов`язково брати трудову участь у господарстві.

Отже, позивачка не довела своєї участі у господарстві, нею не доведено вартість майна внесеного до статутного капіталу відповідачем, статутний капітал ФГ «КОПА» не сформований.

Жодної відповідальності за несплату вже зареєстрованого статутного капіталу чинним законодавством не визначено: це питання лежить в сфері компетенції загальних зборів підприємства висувати чи не висувати перед засновниками певні вимоги щодо перерозподілу часток, зменшення статутного капіталу чи ліквідації підприємства. Загальні збори можуть просто проігнорувати факт несплати зареєстрованого статутного капіталу і це жодним чином не відобразиться на фінансово-господарській діяльності товариства.

Реальний розмір статутного капіталу можливо встановити за допомогою аудиторської перевірки, або експертизою фінансової звітності, проте таких доказів суду позивачкою не надано, як і не заявлено перед судом клопотання про призначення відповідної експертизи.

Таким чином, у позивачки відсутні правові підстави для стягнення 110 000,00 грн. не сформованого статутного капіталу. Позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження внесення відповідачем майна до складеного капіталу ФГ «КОПА» та його вартості і розміру.

Крім того, транспортний засіб Volkswagen Jetta. 2013 року випуску було придбано фермерським господарством «КОПА» за договором купівлі-продажу № CRM від 11.2020 у ТОВ «Етуаль-Авто». Грошові кошти у розмірі 274 712 грн. за даний транспортний засіб також було сплачено з рахунку ФГ «КОПА» на рахунок ТОВ «Етуаль-Авто» відповідно до платіжного доручення № 158 від 12.11.2020 року (а.с.146-150 т.1).

Таким чином, транспортний засіб Volkswagen Jetta, 2013 року випуску є власністю ФГ па» та придбаний за кошти ФГ «Копа», не вносився відповідачем до складеного капіталу ФГ «КОПА», відповідно не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про поділ майна стосовно вказаного вище майна та часткове визнання відповідачем вимоги щодо житлового будинку та присадибної земельної ділянки, суд вважає за необхідне їх поділити.

Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку та інше, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Добровільно поділити майно подружжю не вдалося.

Так, відповідач частково визнав позовні вимоги, зокрема, не заперечував, що житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка під ним, кадастровий № :00:002:0004, площею 0,1578 га. є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач заперечує проти визнання права власності на дану нерухомість в цілому за позивачкою та не бажає отримувати грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, а позивачка не просила поділити будинок та землю під ним в натурі, тому суд дійшов висновку про припинення права спільної сумісної власності на них та поділити їх з визначенням ідеальних часток за кожним по частці.

Розподіл судових витрат по справі здійснити відповідно до ст.ст. 141-142 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 2724,00 грн. Інші понесені відповідачкою судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 57, 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 5, 16, 364, 370 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 137, 141-142, 206, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Служба у справах дітей Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_2 без виділення її в натурі.

Іншу частку житлового будинку АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки,наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1578 га, кадастровий номер :00:002:0004 , розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_2 без виділення її в натурі.

Іншу частку земельної ділянки,наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1578 га, кадастровий номер :00:002:0004 , розташованої за адресою: будинок АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану нерухомість.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2724,00 (дві тисячі сімсот двадцять чотири ) грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити у задоволенні.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22.05.2025 року.

Суддя: С. В. Библів