ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1555/24

Провадження № 22-з/820/102/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника відповідача - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з заявою, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн., а всього 11 500 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому подали апеляційні скарги.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01 травня 2025 року апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому залишено без задоволення, рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2025 року залишено без змін.

14 травня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про стягнення судових витрат. На підтримання заявлених вимог посилався, що 28 квітня 2025 року ним до суду апеляційної інстанції було направлено відзив на апеляційну скаргу відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, до якого було додано докази понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з поданням відзиву на апеляційну скаргу. Однак, судом апеляційної інстанції у резолютивній частині ухваленої постанови не зазначено про розподіл понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 677/1555/24 у суді апеляційної інстанції.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подало свої пояснення щодо поданої заяви, в яких просить відмовити у задоволенні поданої заяви. Посилається, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Водночас Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Звертають увагу суду, що згідно зі статтею 119 БК України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: - бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); - напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів; - бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання коштів). Згідно зі статтею 116 БК України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства, тому просить відмовити у задоволенні поданої заяви.

Колегія суддів вважає, що подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2024 року між адвокатом Лиликом В.В. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги.

На підставі укладеного договору, представник позивача адвокат Лилик В.В. надавав правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції у справі.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу Територіального управління Державне бюро розслідувань, розташоване у місті Хмельницькому, при цьому до відзиву надано детальний опису виконуваних робіт (надаваних послуг) та акт виконаних робіт від 28.04.2025 року за договором про надання правової допомоги, укладеного між ним та адвокатом 02.09.2024 року.

В резолютивній частині відзиву міститься прохання щодо стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, понесені ним судові витрати.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області в своїх поясненнях просить врахувати що розмір даних витрат є неспівмірними з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Дослідивши надані докази витрат на професійну правничу допомогу та враховуючи заперечення Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, щодо стягнення судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про неспівмірність витрат на правничу допомогу та вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1 000 грн.

Зокрема, як вбачається із Договору про надання правничої допомоги та актів приймання передачі виконаних робіт/наданих послуг, фіксована ставка вартості однієї години роботи адвоката становить 2 000 грн.

З огляду на докази надані адвокатом Лиликом В.В. щодо наданих ОСОБА_1 послуг в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що розмір витрат в загальній сумі 4 000 грн є значно завищеним.

Обгрунтування поданого відзиву на апеляційну скаргу, фактично дублює доводи позовної заяви та висновки суду першої інстанції зазначені в судовому рішенні.

Отже колегія суддів, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, враховуючи, суть даного спору та складність справи, вважає, що розмір понесених позивачем у справі витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, слід зменшити до 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції сумі 1000 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова