С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/15/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

17 квітня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Мельничук І.В.

представників Відповідачки - ОСОБА_1 , адвоката Короті Р.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

ІІ. Описова частина

У вересні 2015 року Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в Солом`янський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором №014/2563/81/60232 від 05.09.2007.

21 вересня 2015 року ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Демидовської А.І. у справі відкрито провадження.

Обгрунтовуючи позов, АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що 05 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №014/2563/81/60232 відповідно до п.1.1 якого Позичальниці було надано кредит в сумі 101500 доларів США на строк 05.09.2027.

Позивач вказував, що ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка на день подання позову становила 92690,66 доларів США та складалася з наступного:

-прострочена заборгованість за тілом кредиту - 69495,92 доларів США;

-заборгованість по сплаті процентів - 4798,75 доларів США;

-пеня - 18395,99 доларів США.

З огляду на таке Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

На підставі розпорядження керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва від 31.10.2016 було проведено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого її передано в провадження судді Коробенка С.В.

Ухвалою від 20 березня 2019 року за клопотанням представника Відповідача у справі було призначено судову економічну експертизу.

09 серпня 2019 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №405/08/2019 від 05.08.2019.

21 лютого 2022 року до суду надійшла заява представника АТ «Райффайзен Банк» про заміну Позивача на Акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» у зв`язку з відступленням на його користь прав вимоги за кредитним договором №014/2563/81/60232 на підставі Договору відступлення від 30 липня 2021 року.

Протокольною ухвалою від 21.02.2022 вказану заяву було задоволено, здійснено заміну Позивача на АТ «ОКСІ БАНК».

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року позов АТ «ОКСІ БАНК» залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року зазначену вище ухвалу було скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 26 березня 2024 року Позивача АТ «ОКСІ БАНК» було замінено на ОСОБА_2 на підставі укладеного договору від 30.07.2021 ним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТАЙМ КАПІТАЛ», яке, в свою чергу, набуло права вимоги до ОСОБА_3 від АТ «ОКСІ БАНК».

У судовому засіданні представник Позивача ОСОБА_2 підтримала заявлений позов, просила суд його задовольнити. Наполягала на тому, що ОСОБА_2 не надавав Відповідачу будь-яких фінансових послуг, не нараховував процентів, пені тощо, а тому в даній справі неможливо застосовувати правову позицію Великої палати Верхового Суду, висловлену в постановах від 31.10.2018 в справі №465/646/11, від 08.11.2023 в справі №206/4841/20.

Крім того, представник Позивача зазначила, що матеріалами справи у їх сукупності повністю підтверджується факт видачі Відповідачці кредиту, користування нею кредитним коштами, часткове погашення та обгрунтованість складеного розрахунку заборгованості.

Представники Відповідача заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що видача банком кредитних коштів не підтверджується жодними доказами, з наданих документів неможливо встановити, яка сума та в якій валюті видавалася боржнику, а розрахунок заборгованості, складений банком, не відповідає ні умовам договору, ні документам, які наявні у справі, що підтверджується наявними у справі висновками судових експертиз.

Крім того, представники Відповідачів звернули увагу на те, що згідно з правовою позицією, викладеною Великою палатою Верховного суду у багатьох аналогічних справах, фізична особа не може набути прав кредитора у кредитних правовідносинах, оскільки не є суб`єктом надання фінансових послуг, а тому вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

05 вересня 2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №014/2563/81/60232, згідно з яким Відповідачці було надано кредит в сумі в розмірі 101500 доларів США строком до 05 вересня 2027 року під 13% річних.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за розрахунком Позивача заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором станом на день подання позову становила 92690,66 доларів США та складалася з наступного:

-прострочена заборгованість за тілом кредиту - 69495,92 доларів США;

-заборгованість по сплаті процентів - 4798,75 доларів США;

-пеня - 18395,99 доларів США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 30 липня 2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого останній набув права кредитора по відношенню до ОСОБА_3 у відносинах за Кредитним договором №014/2563/81/60232 від 05.09.2007 та забезпечувальними договорами до нього.

Того ж дня АТ «ОКСІ БАНК» відступив права вимоги за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал», що підтверджується копією договору від 30 липня 2021 року. (Том 4, а.с. 115)

Після цього, того ж дня, 30 липня 2021 року був укладений Договір відступлення права вимоги між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» та ОСОБА_2 . Згідно з вказаним договором ОСОБА_2 було відступлено за плату права вимоги за Кредитним договором №014/2563/81/60232 від 05.09.2007, укладеним з ОСОБА_3 .

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, права вимоги за яким передані ОСОБА_2 , загальний її розмір становить 128352,99 доларів США (еквівалент 3450988,33 гривень) та складається з:

-заборгованості за кредитом - 31296,08 доларів США;

-заборгованості за процентами - 371,28 доларів США;

-простроченої заборгованості за кредитом - 39199,84 доларів США;

-простроченої заборгованості за процентами - 58485,79 доларів США.

Вартість прав вимоги за Договором відступлення становить 905000,00 гривень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації.

Як вже зазначалося, внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_3 , це право перейшло від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

При цьому, заміна кредитора - банківської установи на фізичну особу - відбулася не під час перебування банку в процедурі ліквідації, і а сам банк не був позбавленй банківської ліцензії.

Таким чином, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» не могло відступити права вимоги на користь ОСОБА_2 .

Такі обстаини свідчать про те, що ОСОБА_2 не набув прав кредитора у зобов`язаннях, що виникли на підставі Кредитного договору №014/2563/81/60232 від 05.09.2007, укладеного з ОСОБА_3 , а тому це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з цим суд не має необхідності давати оцінку обгрунтованості складеного Позивачем розрахунку заборгованості та іншим аргументам сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на Позивача.

Встановлено, що між Відповідачкою ОСОБА_3 та адвокатом Коротею Романом Олександровичем було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 червня 2021 року.

Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 Договору Відповідачка зобов`язалася сплатити на користь адвоката гонорар за представництво її інтересів у судові справі №760/16503/15-ц в розмірі 10000 гривень протягом 5 днів з дня підписання договору та 27000 гривень - протягом 2 днів з дня винесення кінцевого судового рішення в справі.

В справі наявні квитанції до прибуткового касового ордера від 22.06.2021 на суму 10000 гривень та від 07.04.2023 на суму 27000 гривень, чим підтверджується фактичне понесення Відповідачкою витрат на правничу допомогу в обумовленому сторонами розмірі. (Том 4, а.с. 23)

Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статей 27, 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Як було зазначено вище, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

У свою чергу під час вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), саме на суд покладено обов`язок з`ясувати реальність (або неминучість) понесених витрат та встановити причинно-наслідковий зв`язок заявлених до відшкодування витрат із необхідністю і реальністю їх здійснення в межах конкретної справи.

Між тим, суд враховує, що зменшення компенсації витрат на правничу допомогу можливе лише за наявності відповідної заяви протилежної сторони.

Враховуючи, що Позивач не подав заперечень проти стягнення з нього компенсації витрат на правничу допомогу, суд вважає необхідним стягнути з Позивача на користь Відповідачки компенсацію в розмірі 37000 гривень.

Крім того, матеріалами справи також підтверджується факт понесення Відповідачкою ОСОБА_3 витрат на оплату вартості двох проведених судово-економічних експертиз (по 15500 гривень кожна), зокрема про це свідчать квитанції від 25.06.2019 та квитанція від 16.01.2024. (Том 4, а.с. 22, 169).

Беручи до уваги ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позову, зазначені витрати також підлягають стягненню на з Позивача на користь Відповідачки.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в загальному розмірі 68000,00 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: