Справа № 146/1104/24
Провадження № 22-ц/801/813/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 рокуСправа № 146/1104/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Панасюка О. С.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 20 січня 2025 року у с-щі Томашпіль суддею цього суду Скаковською І.В., дата складання повного тексту судового рішення 29 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 липня 2023 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , який наразі проживає з матір`ю. Тривалий час позивач намагається домовитись з відповідачем з приводу виховання та утримання їхнього спільного сина, але, як зазначив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, не визнає його прав як батька, чим порушує його права та інтереси.

Позивач звернувся до виконавчого комітету Вапнярсьокї селищної ради для вирішення спору щодо участі батька у вихованні сина. 29.09.2023 року рішенням виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 134 було визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина. Однак, відповідач продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, тому він змушений звернутися до суду.

За таких обставин, позивач просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні та вихованні його сина та визначити спосіб його спілкування та виховання сина.

20.01.2025 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено частково. Визначено батьку ОСОБА_1 наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , а саме встановити графік спілкування :

-один раз на тиждень в п`ятницю з 15:00 год по неділю 20 : 00 год без присутності матері, за попередньою домовленістю з матір`ю та враховуючи бажання дитини;

-побачення та спілкування з дитиною у день його народження, день народження батька;

-під час свят, враховуючи бажання дитини та за попередньою домовленістю з матір`ю;

-проведення з сином частини канікул;

-спілкування з сином за допомогою месенджерів.

У разі відсутності батька у вихідні дні через робочий графік, за попередньою домовленістю з матір`ю, не менш ніж за день, забезпечити проведення батьком спілкування з сином за рахунок часу, не проведеного з сином у вихідні дні п`ятниці з 15:00 год по неділю 20:00 год;

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідачем будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинилося. Скаржник зауважує, що, звинувачуючи відповідача у тому, що вона чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, позивач на підтвердження даних обставин не надав жодного доказу.

Також ОСОБА_2 наголошує, що нею повністю виконувалось рішення виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 134, яким було визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина.

Крім того, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував висновок Служби у справах дітей Вапнярської селищної ради з вказаного питання, незважаючи на те, що такий орган є більш компетентним у визначенні способу та порядку участі батьків у вихованні дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 03.07.2023 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області було розірвано (а.с. 8-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

29.09.2023 року рішенням Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 134 про вирішення спору щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає окремо, вирішено рекомендувати батьку:

1.1. Брати участь у вихованні дитини ОСОБА_4 відповідно до графіку спілкування, а саме: один раз на тиждень, в п`ятницю з 15:00 год по неділю 20:00 з можливістю відвідування місця проживання бабусі без присутності матері, за попередньою домовленістю з матір`ю та враховуючи бажання дитини; побачення та спілкування з дитиною у день його народження та під час свят, канікул, враховуючи бажання дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю.

1.2. Не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її.

2. Рекомендувати матері ОСОБА_5 графік, поважати батьківські права ОСОБА_1 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною (а.с. 12).

У матеріалах справи міститься копія повідомлення відділення поліції № 2 Тульчинського районного відділу поліції, яку надав позивач, про те, що 10.05.2024 року через лінію «102» позивач звернувся із повідомленням, що 10.05.2024 року в АДРЕСА_1 , в нього виникла суперечка із колишньою дружиною щодо спільної дитини (а.с. 13).

Також до позовної заяви додано письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.05.2024 року, в яких зазначено, що 10.05.2024 року біля 15:30 год ОСОБА_1 приїхав до своєї колишньої дружини, щоб провідати сина та взяти його з собою, але дружина відмовилась надавати сина для спілкування, у зв`язку із чим він викликав працівників поліції (а.с. 14).

З копії довідки КМВ 01-10/772 від 10.06.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 працює з 18.06.2012 року в Вапнярській колійній машинній станції і займає посаду машиніст залізнично-будівельних машин 6 розряду, та що він працює «вахтовим» методом праці (а.с. 16).

Відповідно до копії повідомлення Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області від 09.07.2024 року, по виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини, заборгованість по аліментах станом на 01.07.2024 року відсутня (а.с. 17).

Представником служби у справах дітей Балдинюк І.М. надано лист відділу служби у справах дітей Вапнярської селищної ради від 06.01.2025 року, до якого долучено копію рішення виконавчого комітету Вапнярської ради № 134 від 29.09.2023 року, протокол бесіди з дитиною від 03.01.2025 року, з якого видно, що була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_4 , який вказував, що мама не забороняла спілкуватись з татом. Були випадки коли він сам не хотів йти до батька, бо у нього були інші плани (а.с. 61-63).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір щодо участі позивача ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , при цьому вирішити його самостійно сторони не можуть, що є підставою для захисту й реалізації прав позивача, передбачених ч.2 ст. 159 СК України, у судовому порядку.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні сина, спілкуванні з ним, суд враховував принцип рівності прав батьків у вихованні дітей та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Також суд зауважив, що право батька на спілкування з дитиною є його беззаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати й інтересам дитини.

З метою уникнення подальших маніпуляцій з боку сторін, суд вважав, що визначений судом графік дисциплінуватиме батьків.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України" Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 189/68/20, від 08.02.2023 року у справі № 334/1202/20, від 15.08.2023 року у справі № 759/4170/20, від 26.10.2023 року у справі № 233/418/22.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно врахував, і з цим погоджується колегія суддів, що батько дитини ОСОБА_6 , який проживає окремо від малолітнього сина ОСОБА_7 , має право на особисте спілкування з ним, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини та не шкодить інтересам дитини.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що спілкування батька із малолітнім сином буде перешкоджати нормальному розвитку дитини.

При ухваленні рішення місцевим судом враховано ставлення позивача до малолітнього сина, його постійне та послідовне бажання спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні, оздоровленні, утриманні, всебічному розвиткові тощо.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами у справі немає повного порозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, спілкуванні з нею, про що свідчать, зокрема, надані ними пояснення в судовому засіданні та наявні у справі докази.

За таких умов, з метою забезпечення реалізації права позивача на участь у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_8 в частині забезпечення участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_7 .

Також, враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та положень національного законодавства принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні; поведінку батька дитини, його активне бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з сином. З метою дотримання розумного балансу щодо участі як матері, так і батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні, для збереження зв`язків дитини із сім`єю, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд першої інстанції правильно визначив спосіб та порядок участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_9 .

При цьому, посилання відповідача на те, що вона не перешкоджає позивачеві спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існує особистий конфлікт, що негативно впливає на дитину та не сприяє якнайкращому задоволенню її інтересів, які мають пріоритет над інтересами батьків, а існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними умов спілкування батька з дитиною.

Також, на переконання апеляційного суду, факт неможливості самостійно визначити спосіб участі одного із батьків у вихованні сина підтверджується безпосередньо незгодою відповідача із оскаржуваним судовим рішенням та подачею апеляційної скарги із проханням відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, в іншому ж випадку, сторони дійшли б згоди щодо способу участі батька у вихованні дитини самостійно.

Крім того, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не врахував висновок Служби у справах дітей з вказаного питання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, з аналізу рішення Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 134 про вирішення спору щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини, вбачається, що судом було фактично взято вказаний висновок за основу та встановлено батьку ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідно до рекомендацій, викладених в зазначеному рішенні.

Таким чином, жодних обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить, що, в свою чергу, не дає підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 січня 2025 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. С. Панасюк