Справа № 635/51/20
Провадження № 2/635/1267/2025
20 травня 2025 року смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Устіч О.Л.,
учасники справи:
відповідач- ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , в якій просить в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а за відповідачем залишити визнати право власності на автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005. Від шлюбу спільних дітей немає. В шлюбі придбано два автомобілі Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем, а також автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який також зареєстровано за відповідачем. Автомобіль Nissan Almera classic придбано у 2008 р.за кошти, які наслав брат позивача із США, а автомобіль Chevrolet Lacetti придбано у 2016 р.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2020 р. позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 серпня 2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2021 р. провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача. У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.
На підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2023 р. дану справу передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 січня 2024 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 лютого 2024 р. витребувано докази.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2024 року провадження у справі відновлено. Замінено відповідача ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_2 .
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Інших заяв та клопотання під час нового розгляду справи не надійшло.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.11.2005.
Суду надано:
- копію технічного паспорту серія НОМЕР_4 , в якому вказано, що автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 , дата реєстрації 21.06.2016;
- копію технічного паспорту серія НОМЕР_5 , в якому вказано, що автомобіль Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , дата реєстрації 04.09.2008.
Таким чином, в шлюбі придбано автомобіль Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем, а також автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який за відомостями Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС) від 11.04.2025, на даний час зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №8044/2021/2646084 від 24.06.2021.
Суду надано квитанції про видачу готівки, яка надійшла від ОСОБА_5 , а саме: від 09.08.2008 на суму 5000 доларів США, від 19.08.2008 на суму 3000 доларів США, від 19.08.2008 на суму 2023,84 ЄВРО, від 09.08.2008 на суму 1938,20 ЄВРО, від 22.08.2008 на суму 3000 доларів США, від 22.08.2008 на суму 2999 доларів США.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .
Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Полякової Л.О. від 22.03.2024 вих.№103/02-14, після померлого ОСОБА_3 заведено спадкову справу на підставі заяви від 13.01.2021, яка подана дочкою ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до вимог частини 1 статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 6 березня 2019 року у справі №317/3272/16ц, поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісним та зводяться до зловживання правом.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року (справа №654/1528/17).
Як встановлено в судовому засіданні, в період шлюбу сторін придбано автомобілі Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за позивачем, а також автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано на даний час за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №8044/2021/2646084 від 24.06.2021.
Відповідачем не спростовано придбання спірних автомобілів за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , доказів придбання спірного автомобіля за власні кошти ОСОБА_3 не надано.
Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як вбачається із змісту ст. 386 цього Кодексу власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого права.
Крім того, згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивач має право в порядку поділу майна подружжя отримати автомобіль Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_3 , тому суд задовольняє позов в цій частині.
Позовні вимоги про визнання права власності за відповідачем на автомобіль Chevrolet Lacetti, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , задоволенню не підлягають, оскільки вказаний автомобіль продано за договором купівлі-продажу, а ОСОБА_4 є його законним власником, натомість вимоги про стягнення грошової компенсації відповідачем не пред`являлись.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна задовольнити частково.
В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Nissan Almera classic, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстровано за ОСОБА_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 02.06.2025.
Суддя Д.М. Савченко