Провадження №2-др/389/5/25
Ухвала

іменем України

26 травня 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернявської І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2/389/752/24 (ЄУН 389/3240/24),

встановив:

ОСОБА_1 14.05.2025 подав суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №2/389/752/24 (ЄУН 389/3240/24), яким зобов`язати регіональну філію «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» провести розрахунки грошових коштів як заробітної плати на день його звільнення 16.07.2024.

Заява обґрунтована тим, що рішенням суду від 28.04.2025 його позов задоволено частково, змінено дату звільнення з 20.06.2024 на 16.07.2024, проте судом у вказаному рішенні не зазначено про скасування наказу про звільнення, про зобов`язання винесення нового наказу про звільнення з новою датою, а також про проведення нового розрахунку виплати заробітної плати з урахуванням нової дати звільнення та перебування його в цей період на лікарняному. При цьому, є незрозумілим як рахувати 24.06.2024, або ж це день його перебування на роботі, або прогул. При зверненні до керівництва РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» ним було з`ясовано, що судове рішення на підприємство не надходило і вони не будуть проводити відповідні зміни у перерахунку заробітної плати станом на день його звільнення.

Розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється судом без виклику сторін в судове засідання, що відповідає положенням ч.4 ст.270 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.04.2025 у справі №2/389/752/24 (ЄУН 389/3240/24) позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, задоволено частково. Вирішено змінити дату звільнення ОСОБА_1 , зазначену в наказі (розпорядженні) заступника начальника служби роботи станцій від 16.07.2024 №174-ОС, з «20.06.2024» на «16.07.2024». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Обгрунтовуючи необхідність ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_1 посилався на положення п.2 ч.1 ст.270 ЦПК України.

Так, згідно з п.2 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

Разом з тим, як вбачається зі змісту рішення від 28.04.2025, судом ні в мотивувальній, ні в резолютивній його частинах не вирішено питання про право. Натомість суд встановив, що звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є законним, а отже підстави для скасування наказу про звільнення відсутні. Однак, оскільки зазначена в наказі дата звільнення не відповідала закону, тому суд зазначене усунув шляхом зміни дати звільнення.

Ті обставини, на які, як на підставу ухвалення додаткового рішення посилається ОСОБА_1 , не відносяться до підстав, визначених ст.270 ЦПК України, за наявності яких ухвалюється додаткове рішення.

В свою чергу суд роз`яснює, що у разі, якщо в наказі про звільнення наявна помилка в даті, роботодавець самостійно вносить виправлення в існуючий наказ або ж видає окремий наказ зі змінами.

Крім того, у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причиною того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є його прогули, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, про що було зазначено в мотивувальній частині рішення.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 в спірний період фактично не працював, а мав місце триваючий прогул, тому з огляду на положення статті 94 КЗпП України, яка визначає, що заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу, відсутні підстави для виплати заробітної плати за цей період. При цьому, 24.06.2024, тобто день, на який вказує позивач в цій заяві, визнаний судом як прогул, але з поважних причин.

Суд звертає увагу, що згідно зі ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать.

У разі, якщо роботодавець не проведе зі звільненим працівником повний розрахунок та не виплатить всіх сум, що йому належать, тоді наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Також, якщо роботодавець не виплачує належні суми, працівник має право на звернення до суду з вимогою стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення не ґрунтуються на нормах чинного процесуального законодавства, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення та, відповідно, відмову у прийнятті додаткового рішення за наслідками розгляду цієї заяви.

Керуючись ст.270 ЦПК України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №2/389/752/24 (ЄУН 389/3240/24), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва