САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

23 травня 2025 року Суддя Самарського районного суду міста Дніпра Румянцев О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зобов?язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2025 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зобов?язання вчинити дії.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

14 березня 2025 року на адресу позивача ОСОБА_1 зазначену нею в позовній заяві, судом було направлено рекомендованим поштовим відправленням за трек-номером 853 копію ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року для усунення недоліків, однак згідно інформації із сайту «Укрпошти» рекомендований лист повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

24 квітня 2025 року на адресу позивача ОСОБА_1 судом повторно було направлено рекомендованим поштовим відправленням за трек-номером 359 копію ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року для усунення недоліків, та згідно інформації із сайту «Укрпошти» рекомендований лист повернуто відправнику, оскільки одержувач відсутній за вказаною адресою.

У встановлений судом строк позивач ОСОБА_1 зазначені в ухвалі Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року, недоліки не усунула.

Аналізуючи чинне цивільне процесуальне законодавство України, строки, що встановлюються судом, повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визнанні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, в § 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», Європейський суд зазначив, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений термін, недоліки позовної заяви не усунуто, позивач ОСОБА_1 до Самарського районного суду міста Дніпра зі зверненням щодо розгляду позовної заяви не зверталася, рухом справи не цікавилася, що свідчить про зловживання нею своїми правами та втрату інтересу до позову, та що в свою чергу тягне порушення принципу розумності строків, дотримання якого є однією з найважливіших критерій справедливого судочинства.

Суддя, також, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше позовна заява вважається неподаною і повертається заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 258-260, 353-354 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зобов?язання вчинити дії вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.П.Румянцев