Провадження № 2/641/1663/2025 Справа № 641/5566/23
РІШЕННЯ
22 травня 2025 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Онупко М.Ю.,
за участю секретаря Кисіль О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за опалення та гарячу воду в розмірі 65 805 грн. 90 коп., а також судові витрати в розмірі 2684 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг КП «ХТМ». Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржника утворилась заборгованість за період з 01.07.2002 року по 28.02.2022 року за надані послуги за опалення та гарячу воду в розмірі 65 805,90 грн.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.03.2025 року було заяву заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за позовом КП «ХТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року по цивільній справі за позовом КП «ХТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні в судове засідання.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду визнала частково, а саме вказала, що не визнає позовні вимоги за період з липня 2002 року по серпень 2020 року.
У наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначила, що з урахуванням того, що позов подано 05.09.2023 року, тобто після відміна на всі території України карантину, та позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву холодної води має нараховуватись у загальному порядку, тобто відповідно до положень ст. 256 ЦК України. Враховуючи наведене позовні вимоги за період з липня 2002 року по 01.08.2020 року підлягають залишенню без задоволення, у зв`язку із пропущенням строку позовної давності.
Крім того вказала, що з урахуванням коштів які вона сплатила, підлягають стягненню заборваність за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року в розмірі 21 981,61 грн. (22 981,61 1000 = 21 981,61 грн.), також приватним виконавцем Нелюбою М.А. в рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 641/5566/23 від 26.04.2024 року на рахунок КП «ХТМ» була перерахована сума в розмірі 1225,10 грн., а тому до стягнення підлягає 20 756,51 грн. (21 981,61 грн. 1225,10 грн.).
Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 .
Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року.
До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.
Крім того, положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач є споживачем послуг КП «ХТМ» і не в повному обсязі сплачує за надані послуги з опалення та гарячу воду.
З наданого розрахунку вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в неї утворилася заборгованість, яка за період з 01.07.2002 року по 28.02.2022 року за надані послуги за опалення та гарячу воду в розмірі 65 805,90 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання ; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи КП «ХТМ» надавало відповідачу зазначені вище послуги, відповідач їх одержувала і не відмовилася від них у встановленому законом порядку. Окрім того, відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилася від послуг, які надавало їй КП «ХТМ», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги.
Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконала, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог КП «Харківські теплові мережі».
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 надавала до суду заяву в якій просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діяв до 30.06.2023 року, ця обставина є загальновідомою, а тому позовна давність на території України подовжувалась на строк дії карантину.
Крім того, згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Даним законом були внесені зміни, у тому числі, і до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідно до наведених змін карантин було визнано форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Розділом II Прикінцеві положення Закону № 530 було визначено, що цей закон набирає чинності з дня його опублікування. Опублікування даного закону відбулося в офіційному виданні Голос України №51 від 17.03.2020.
Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу не припинено і не скасовано, таким чином з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено.
З вищенаведеного слідує, що з 17.03.2020 року карантин на законодавчому рівні було визнано обставиною непереборної сили та, відповідно, з даного моменту має застосовуватися правило п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України щодо зупинення строків позовної давності.
Враховуючи, що з даним позовом до суду КП «Харківські теплові мережі» звернулося 05.09.2023 року, а період стягнення позивач зазначає з 01.07.2002 року по 28.02.2022 року, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 16.03.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності, та підлягає стягненню заборгованість за період з 17.03.2017 року по 28.02.2022 року в розмірі 49 295,57 грн
Щодо посилання відповідача про часткове погашення заборгованості за надані послуги, які були здійснені нею в період виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова слід зазначити наступне.
Відповідно до наданого відповідачеи до суду листа КП "ХТМ" № 07-59/3379 від 30.04.2025 року, вбачається, що грошові кошти у розмірі 1225,10 грн надійшли до підприємства 05.03.2025 року за послугу з постачання теплової енергії, та відображені у рахунку за послуги з постачання теплової енерії за послугу з потачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води за березень 2025 року. Кошти у розмірі 2684 грн на оплату судового збору надійшли до КП "ХТМ" 05.03.2025 року.
Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звереннням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи з наведеного, розглядаючи справу в межах наданих позивачем позовних вимог, суд приходить висновку, що сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 1225,10 грн не підлягають відрахуванню з суми боргу, який обліковується за відповідачем, у зв`язку з тим, що зазначені кошти були зараховані позивачем в якості оплати за надані послуги за березень 2025 року, тобто за період, який не входить до визначеного у позові.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючичасткове задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що частка задоволених позовних вимог складає 75%, то і витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2013 грн. (2684 грн.*75/100). Однак, заважаючи на надання позивачем інформації щодо надходження від відповідача ОСОБА_1 коштів у розмірі 2684 грн на оплату судового збору, суд приходить до висновку, що фактично на час перегляду справи відповідачем належний до сплати судовий збір було сплачено в повному обсязі. Надлишок коштів у розмірі 671 грн., який був сплачений відповідачем на користь позивача в якості сплати розміру судового збору, мають бути враховані при розрахунку розміру заборгованості, яка стягується судом в межах строку позовної давності.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за опалення та гаряче водопостачання, в межах строку позовної давності за період з 17.03.2017 року по 28.02.2022 року в розмірі 48 624,57 грн., підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання в розмірі 48 624 (сорок двісім тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 57 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя М.Ю.Онупко