Справа № 148/2488/24
Провадження № 22-ц/801/953/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 рокуСправа № 148/2488/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя Дамчук О. О.

Рішення ухвалено за відсутності сторін в м. Тульчин

Повний текст рішення складено 25 лютого 2025 року,

Встановив:

У жовтні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») та відповідачем було укладено два кредитних договори:

- 19 квітня 2018 року № 701, за яким позичальнику видано кредит у сумі 25 700,00 грн.;

- 07 грудня 2021 року № , за яким позичальнику видано кредит у сумі 20 000,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредити. Разом з тим, відповідач умови договорів не виконала, а тому станом на 09 вересня 2024 року має кредитну заборгованість:

- за кредитним договором від 19 квітня 2018 року № 701 44 386,69 грн., з яких: 2 5674,49 грн. заборгованість за кредитом; 18 712,20 грн. заборгованість за процентами;

- за кредитним договором від 07 грудня 2021 року № 27 634,71., з яких: 18 333,49 грн. заборгованість за кредитом; 3,68 грн. заборгованість за процентами та 9297,54 грн. заборгованість за комісією.

Оскільки у добровільному порядку вказана заборгованість відповідачем не погашена, тому позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути заборгованість в розмірі 72 021,40 грн. і витрати на сплату судового збору 2422,40 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитними договорами № 701 від 19 квітня 2018 року, № від 07 грудня 2021 року у загальному розмірі 62 723,86 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення комісії відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судові витрати у виді судового збору у розмірі 2109,68 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не було враховано, що між сторонами взагалі не були погодженні умови кредитування за договором № 701 від 19 квітня 2018 року, а саме індивідуальних умов кредитування, що передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань строк кредитування, вид карти, яка видається клієнту, тощо. Відповідач вважає, що оскільки Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 06 квітня 2018 року) не містить її підпису, то її не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 квітня 2018 року шляхом заповнення заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови кредитування, в тому числі розмір процентів за користування кредитом, відповідальності у вигляді відсотків за порушення виконання договірних зобов`язань, тощо.

Крім того, вважає, що з розрахунку заборгованості вбачається повне погашення нею заборгованості по кредитному договору № 701 від 19 квітня 2018 року, а тому в стягненні заборгованості за договором № 701 від 19 квітня 2018 року слід відмовити.

Зазначила, що за кредитним договором № від 07 грудня 2021 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 18 333,49 грн.

Позивач АТ «ПУМБ» відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає за таких підстав.

Судом встановлено, що 19 квітня 2018 року відповідач була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить копія даного паспорту (а. с. 8 зворот) та того ж дня між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 701 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши вказану заяву, відповідач беззастережно підтвердив, зокрема, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). У даній заяві зазначена сума кредиту 5000,00 грн., розмір реальної процентної ставки 59,53% річних, строк, на який надається кредит 12 місяців з пролонгацією кожного разу на визначений термін у разі відсутності заперечень.

Крім того, 07 грудня 2021 року відповідач була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, про що свідчить копія даного паспорту (а. с. 7 зворот) та того ж дня між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписавши вказану заяву, відповідач беззастережно підтвердила, зокрема, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). У даній заяві зазначена сума кредиту 20 000,00 грн., розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %, строк, на який надається кредит 24 місяців, загальна вартість кредиту 34 353,95 грн. (а. с. 6-7).

Із змісту Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка є складовою частиною договору, слідує, що у ній зазначено умови кредитування (а. с. 9-17).

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №701 від 19 квітня 2018 року, 26 травня 2023 року збільшено до 25 700,00 грн. (а. с. 38).

Позивач свої зобов`язання за договорами виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредити, що підтверджується виписками про рух коштів та платіжними інструкціями (а. с. 31).

Оскільки відповідач умови договорів не виконала, тому станом на 09 вересня 2024 року має кредитну заборгованість:

- за кредитним договором від 19 квітня 2018 року № 701 44 386,69 грн., з яких: 25 674,49 грн. заборгованість за кредитом; 18 712,20 грн. заборгованість за процентами (а. с. 32 зворот-35);

- за кредитним договором від 07 грудня 2021 року № 27 634,71 грн., з яких: 18 333,49 грн. заборгованість за кредитом; 3,68 грн. заборгованість за процентами та 9297,54 грн. заборгованість за комісією (а. с. 31 зворот-32).

На підтвердження розміру заборгованості банком було надано розрахунок заборгованості з погашеннями суми кредиту за кредитними договорами та виписку по рахунку ОСОБА_1 станом на 09 вересня 2024 року (а. с. 31 зворот-46).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитами, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладених кредитних договорів. Відмовляючи у стягненні комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд першої інстанції зазначив, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Перший Український Міжнародний Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно положень ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву № 701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту від 19 квітня 2018 року, на підставі яких відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні та надано кредитну карту. Зазначені заяву та паспорт споживчого кредиту власноручно підписані ОСОБА_1 .

Крім того, відповідачем підписано заяву № про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 07 грудня 2021 року та паспорт споживчого кредиту. Зазначені заяву та паспорт споживчого кредиту підписані ОСОБА_1 за допомогою ОТР-паролю, тобто електронним аналогом власноручного підпису.

На переконання апеляційного суду підписані відповідачем ОСОБА_1 заяви приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорти споживчого кредиту, містять відомості про суму/ліміт кредиту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, тому сторонами погоджено істотні умови договорів, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не були погодженні умови кредитування за договором № 701 від 19 квітня 2018 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідачем обставини підписання кредитного договору не заперечуються. Фактична незгода з будь-якими умовами договору на момент розгляду справи у суді не змінює факту погодження їх умов під час укладення.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 701 від 19 квітня 2018 року вбачається, що станом на 09 вересня 2024 року наявна заборгованість по сумі кредиту у розмірі 25 674,49 грн., заборгованість по процентам 18 712,20 грн. (а. с. 32 зворот-35).

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачу на картковий рахунок надійшли кошти за договором № від 07 грудня 2021 року, при цьому кредитним лімітом наданим на підставі договору № 701 від 19 квітня 2018 року відповідач активно користувалась, частково погашала заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту та про те, що сторони в письмовому вигляді погодили розмір відсотків.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості відповідачем не надано.

Апеляційним судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості у взаємозв`язку з випискою по рахунку. Відповідачем наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, власного розрахунку не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з розрахунку заборгованості вбачається повне погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором № 701 від 19 квітня 2018 року, а отже у стягненні за цим договором слід відмовити, апеляційний суд оцінює критично. Така позиція відповідача свідчить про умисне перекручення фактичних обставин з метою уникнення відповідальності.

З аналізу наданого позивачем розрахунку заборгованості у сукупності з випискою по рахунку вбачається, що відповідач дійсно здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, а 26 квітня 2021 року повністю погасила наявну на той момент заборгованість. Водночас, після зазначеної дати відповідач продовжувала користуватись кредитним лімітом, зокрема здійснювала поповнення мобільного рахунку, грошові перекази та покупки. У зв`язку з цим утворилась нова заборгованість, яка підлягає стягненню.

Інші доводи апеляційної скарги носять узагальнений характер, зводяться до переоцінки вірно досліджених судом першої інстанції доказів, а тому судом відхиляються.

При цьому суд звертає увагу, що зі змісту апеляційної скарги вбачається: відповідач ОСОБА_1 вказує на часткову обґрунтованість позовних вимог АТ «ПУМБ» за кредитним договором № від 07 грудня 2021 року, зокрема в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 18 333,49 грн. Водночас у резолютивній частині апеляційної скарги відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити у задоволенні позову.

Таке протиріччя між викладеною аргументацією та кінцевими вимогами апеляційної скарги є внутрішньо суперечливим, а отже позбавляє скаргу логічної узгодженості.

Колегія суддів вважає, що така поведінка відповідача не відповідає ознакам чесності, відкритості й поваги до інших учасників судового процесу та суду, вона не направлена на сприяння суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, справедливому вирішенні спору, а має на меті уникнення виконання зобов`язання перед позивачем.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування чи зміни, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник