Справа № 465/3557/18
Провадження 2/465/589/25
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В. Я.

за участю секретаря судового засідання Гайдучок І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Львові цивільну справу № 465/3557/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 24.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С. А. і зареєстрованого в реєстрі за номером 927 та витребування з володіння ОСОБА_3 , як кінцевого набувача на користь позивача квартири АДРЕСА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1 , -

встановив:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 24.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С. А. і зареєстрованого в реєстрі за номером 927 та витребування з володіння ОСОБА_3 , як кінцевого набувача на її, позивача, користь, квартиру АДРЕСА_1 (далі по тексту - спірна квартира). Позовні вимоги, з урахуванням поданої уточненої заяви, обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 38, 1 кв. м. та кухні. Загальна площа становить 55, 5 кв. м. та до якої належить комора в підвальному приміщенні будинку площею 8 кв. м. Право власності на дану квартиру набуто на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 03.06.2005 укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( ОСОБА_1 ) та зареєстрованого в реєстрі за № 2840. В подальшому право власності на дану квартиру зареєстровано Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7448227 від 07.06.2005, який виданий Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. 21.03.2018 з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером № 117883704 від 21.03.2018 стало відомо, що вищезазначена квартира уже належить ОСОБА_3 , право власності якого виникло на підставі договору купівлі - продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за № 314 від 02.03.2018, що нотаріально посвідчений Пшеничною Уляною Вікторівною приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Крім того, дана квартира була уже предметом договору купівлі - продажу. 24.11.2017 ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої 08.06.2017 нотаріусом у Кракові Анною Гавел-Росьцішевська за реєстровим № 1763/2017, уклав договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_7 продала вищезазначену квартиру ОСОБА_2 . Даний договір посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною та здійснено запис в реєстрі № 927. Зазначає, що жодних довіреностей на розпорядження її майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , вона, позивачка ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), у тому числі посвідчену 08.06.2017 нотаріусом у Кракові Анною Гавел -Росьцішевською, за реєстровим № 1763/2017, видану ОСОБА_4 , не надавала. Вона, позивачка, не знайома з ОСОБА_4 , який діяв буцімто від її імені укладаючи оспорюваний договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 протиправно позбавили її, ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Відтак, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24.11.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Кононенко С.А. за р.№ 927, та витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Відповідно до ухвали суду від 11.09.2018 у справі відкрито провадження та призначено до підготовчий розгляд.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_3 придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу та в подальшому оформив право власності на неї. Вважає, що позивачка у змові з ОСОБА_4 , отримавши кошти від її відчуження, хочуть позбавити його права власності на майно. Звертає увагу, що ним подана заява у відділ поліції щодо шахрайських дій відносно нього.

Відповідачем ОСОБА_4 скеровано до суду письмову заяву, в якій він зазначив, що спірна квартира продана ним на підставі довіреності, виданої йому ОСОБА_7 , а не ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 в свою чергу отримала за продаж квартири 38 000, 00 Євро, в підтвердження чого долучив письмову розписку.

В подальшому відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву, яка прийнята до спільного розгляду, в якій він просить визнати його добросовісним набувачем спірної квартири та відмовити в задоволенні первісного позову. Зазначає, що право власності на дану квартиру набуте ним 02.03.2018 на підставі договору купівлі - продажу, укладеного з гр. ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Пшеничною У.В. за реєстр. №314. Вважає, що він на законних підставах придбав спірну квартиру. Щодо квартири на момент продажу були відсутні будь - які заборони, попереднім власником було подано всі необхідні документи щодо наявності в нього права власності на квартиру. Крім того, зазначає, що він здійснив істотне покращення спірної квартири за рахунок проведення капітального ремонту, внаслідок чого вартість спірної квартири істотно збільшилася.

В судовому засіданні на стадії підготовчого провадження позивачка ОСОБА_1 зазначила, що ніколи не була в польського нотаріуса і не видавала жодних доручень, зазначила, що почерк та підпис їй не належать.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження первісні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2020 задоволено клопотання позивача за первісним позовом та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідчому інституту судових експертиз, що за адресою (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

За підписом в.о директора Куманської - Нор О. П. матеріали цивільної справи повернуто до суду, з висновком експерта № 6889/6890 від 14.12.2020.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2020р. поновлено провадження у цивільній справі №465/3557/18 та цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 14.07.2021р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, за безпідставністю такого, закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2022р. постановлено звернутися з судовим дорученням до Окружного суду в Кракові Республіки Польща, відповідно до умов Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, укладеного у місті Києві 24 травня, 1993 року, з проханням до компетентного суду виконати окремі процесуальні дії, зокрема отримати докази від нотаріуса у Кракові Анни Гавел-Росьцішевської (адреса: ul. Konarskiego nr 54/6 (rog ul. Krolewskiej, 30-046 Krakow, Polska, +48 12 422 85 22 ), а саме засвідчену копію довіреності від 08.06.2017 за реєстровим № 1763/2017. У випадку відсутності зазначеної довіреності, надати письмове підтвердження про невчинення 08 червня 2017 року нею посвідчення підпису ОСОБА_7 на довіреності за реєстраційним номером 1763/2017.

02 лютого 2023 року Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції на адресу суду скеровано документи, отримані в ході виконання доручення на території Республіки Польща.

16 лютого 2023 року представницею позивачки подано заяву про долучення до матеріалів цивільної справи офіційного перекладу документів, отриманих в ході виконання доручення на території Республіки Польща.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.02.2023р. постановлено продовжити розгляд цивільної справи №465/3557/18 в судовому засіданні з повідомленням учасників судового процесу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.06.2023р. задоволено клопотання представниці позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 - адвокатки Думич Наталії Богданівни про призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, призначено у цивільній справі повторну комісійну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Сім`ї Хохлових, 5), провадження у справі зупинено.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

28 липня 2023 року на адресу Франківського районного суду м. Львова скеровано матеріали цивільної справи №465/3557/18 та клопотання судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ю. Сохи про надання точного переліку об"єктів дослідження або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи та переліку порівняльних зразків, направлених експертові, документів, або аркушів справи, в яких містяться зразки підпису/почерку ОСОБА_8 , або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.08.2023р. поновлено провадження у цивільній справі №465/3557/18 та призначено судове засідання, викликано в судове засідання сторін та судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Юрія Соху.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.09.2023р. внесено уточнення до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 22 червня 2023 року про призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, в решті ухвалу суду від 22 червня 2023 року, залишено без змін, до отримання результатів експертизи провадження у справі зупинено.

Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

18 жовтня 2023 року на адресу Франківського районного суду м. Львова скеровано матеріали цивільної справи №465/3557/18 та клопотання судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ю. Сохи про надання додаткових вільних зразків, експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_8 .

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.10.2023р. поновлено провадження у цивільній справі №465/3557/18, визнано обов`язковою явку в судове засідання позивачки ОСОБА_8 для вирішення питання про відібрання зразків підпису та почерку, необхідних для повноти проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 22 червня 2023 року.

В ході судового засідання 07 грудня 2023 року відібрано вільні експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_8 , які суд визнає порівняльними для експертизи.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.12.2023р. визнано порівняльними вільні експериментальні зразки почерку та підписів ОСОБА_8 , відібрані в ході судового засідання 07 грудня 2023 року, направлено копію ухвали суду та матеріали цивільної справи №465/3557/18 експерту Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Юрію Соха (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Сім`ї Хохлових, 5) для виконання ухвали суду від 22 червня 2023 року про призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи.

11 січня 2024 року на адресу Франківського районного суду м. Львова скеровано матеріали цивільної справи №465/3557/18 з висновком судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Ю. Сохи.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.01.2024р. поновлено провадження у цивільній справі №465/3557/18.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.11.2024р. клопотання представника відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Денисююка Романа Станіславовича про призначення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи задоволено, призначено у цивільній справі повторну комісійну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

24 лютого 2025 року на адресу Франківського районного суду м. Львова скеровано матеріали цивільної справи №465/3557/18 та висновок експерта № СЕ-19/114-24/30305-ПЧ від 07.02.2025р.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.02.2025 поновлено провадження у цивільній справі №465/3557/18 та призначено судове засідання на 03 квітня 2025 року об 14 год. 45 хв., в яке визнано обов"язковою явку учасників судового процесу.

В чергове судове засідання, призначене на 17 травня 2025 року на 13 год. 30 хв. учасники судового процесу не прибули, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Представниця позивачки - адвокатка Думич Н.Б. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить заяву задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Дасюк Р.С. в черговий раз не прибув, будь - яких заяв чи клопотань не подав.

Судом вживалися усі заходи щодо виклику в судове засідання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та третіх осіб без самостійних вимо -: ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А.

В матеріалах справи містяться заяви приватного нотаріуса про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи.

З урахуванням вимог ст.223 ЦПК України та зважаючи на розумні строки розгляду судової справи, суд вважає за можливе завершити розгляд справи по суті без участі учасників судового процесу, за наявними матеріалами справи.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

В приписах статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 03.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. і зареєстрованого в реєстрі за номером 927, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 55,5 кв.м.

07.06.2005 Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_7 на підставі вищезазначеного договору купівлі - продажу.

До матеріалів позовної заяви долучено витяг з реєстру записів про укладення шлюбу, реєстраційний номер № E 56/2009, з якого вбачається, що 31.08.2009 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено шлюб, а 09.06.2016 ОСОБА_7 змінила прізвище на " ОСОБА_10 ".

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі - продажу квартири від 24.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. і зареєстрованого в реєстрі за номером 927.

Відповідно до цього договору ОСОБА_7 , від імені якої, по довіреності, посвідченої 08.06.2017 нотаріусом у Кракові Анною Гавел - Росьцішевска, за реєстровим №1763/2017, діє ОСОБА_4 , передала у власність ОСОБА_2 за обумовлену грошову суму спірну квартиру.

В скерованих на вимогу суду приватним нотаріусом Кононенко С.А. документів щодо укладення договору купівлі - продажу спірної квартири від 24.11.2017 міститься довіреність від 08.06.2017.

Згідно цієї довіреності, така підписана 08.06.2017 власноручно ОСОБА_7 в присутності нотаріуса в Кракові Анни Гавел - Росьцішевської. Згідно тексту довіреності ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_4 , зокрема, бути представником щодо управління та розпорядження (передача в оренду, міна, продаж за ціну та на умовох на свій розсуд) належною їй квартирою АДРЕСА_1 , а також з усіх питань, пов"язаних з наглядом за вищевказаною квартирою, для чого надала право ОСОБА_4 підписувати попередні договори, договори купівлі - продажу, міни, оренди, зміни та доповнення до вказаних договорів.

В матеріалах справи міститься лист нотаріуса у Кракові Анни Гавел - Росьцішевські від 12.04.2019, перекладенй на українську мову, в якому зазначено, що 08 червня 2017 року вона не вчиняла посвідчення підпису ОСОБА_7 , номер у реєстрі 1763/2017 стосується іншої нотаріальної дії, що вчинялася того дня.

Дана обставина підтверджується також матеріалами виконання судового доручення Окружним судом в Кракові Республіки Польща.

Зокрема, у супровідних листах від 10 листопада 2022 року районного суду Кракова - Кроводжи в м. Краків зазначено, що нотаріус не здійснювала дій, вказаних у запиті - підтвердження особисто власноручного підпису ОСОБА_11 - ні 08 червня 2017 року, ні будь - якого іншого дня; нотаріус не виконав дію, визначену у заяві - підтвердження справжності підпису ОСОБА_11 ні 08 червня 2017 року, ні в жодний інший день.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022р. у справі №227/3760/19-ц (про визнання недійсним договору оренди приміщення з підстав непідписання такого договору стороною орендодавця та підробленістю підпису орендодавця) викладені наступні висновки:

"Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. (п.п. 6.5, 6.6 постанови).

Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. (п.6.9 постанови).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням (п.п. 6.14 - 6.17 постанови).

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли (п.6.21 постанови)".

Суд вважає встановленим, що в силу норм Цивільного кодексу України, з урахуванням того, що підтверджена відсутність підпису та волевиявлення позивачки у справі щодо підписання довіреності від 08.06.2017, така довіреність є неукладеною, будь - які права та обов"язки за даною довіреності особами, які в ній зазначені, не набуті.

Суд вважає встановленим, що в ОСОБА_4 станом на 24.11.2017 року були відсутні будь - які повноваження як представника на продаж спірної квартири ОСОБА_2 від імені ОСОБА_8 .

29 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. посвідчений і зареєстрований в реєстрі за номером 1028 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Представником відповідача ОСОБА_3 долучено копію договору купівлі - продажу квартири від 02.03.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пшеничною У.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером 314.

Відповідно до договору купівлі - продажу від 02.03.2018 ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку в подальшому зареєстровано на ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч.2 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину.

В пунктах 7.5-7.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Відповідно до висновку №6889/6890 судової почеркознавчої експертизи, складеного 14.12.2020 судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Сех Г.Е., підпис від імені ОСОБА_7 на зворотній стороні довіреності (pelnomocnictvo) від імені ОСОБА_7 08.06.2017р., посвідченій нотаріусом у Кракові Анною Гавел-Росьцішевська за реєстровим № 1763/2017 (на польській мові), виконаний самою ОСОБА_7 ; рукописний текст розписки від 28.01.2018р. виконаний самою ОСОБА_7 ; підпис від імені ОСОБА_7 на розписці від 28.01.2018р. виконаний самою ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку № СЕ-19/111-23/35735-ПЧ повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, складеного 01.01.2024 судовими експертами Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Н.Вапіровою та Ю.Сохою, підпис від імені ОСОБА_8 в довіреності від 08.06.2017р. за реєстровим №1763/2017, яка посвідчена нотаріусом у Кракові Анною Гавел-Росьцішевською, виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою; рукописний текст в розписці від 28.01.2018р. (арк. справи 174 том №1) виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою; підпис, розташований в розписці від 28.01.2018р. (арк. справи 174 том №1) під рукописним текстом - виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Відповідно до висновку №СЕ-19/114-24/30305-ПЧ повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи, складеного 07.02.2025 судовими експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру О.О.Вельмиком та П.В.Тугай, підпис від імені ОСОБА_8 в довіреності, посвідченої 08.06.2017р. нотаріусом у Кракові Анною Гавел-Росьцішевською за реєстровим №1763/2017 - виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою; рукописний текст в розписці від імені ОСОБА_7 від 28.01.2018р. (т.1, а.с.174) - виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою; підпис під текстом в розписці від імені ОСОБА_7 від 28.01.2018р. (т.1, а.с.174) - виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України частина перша передбачає зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 3. ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.07.2021 в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, в тому числі висновків експертиз, матеріалів виконання судового доручення та інших доказів, суд приходить до висновку, що позивачка у справі жодним чином не виявляла наміру продати спірну квартиру, яка належала їй на праві приватної власності, їй не було відомо про наяність документів, якими вона ніби - то уповноважувала іншу особу на вчинення від її імені дій, пов`язаних з продажем нерухомого майна.

Суд враховує те, що стороною відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували заявлені позивачкою позовні вимоги.

Суд враховує те, що стороною відповідача не надано будь - яких документів, які б містили інформацію про результати розгляду поданої ОСОБА_3 заяви в правоохоронні органи щодо вчинення відносно нього шахрайських дій.

Зібрані матеріали судової справи у своїй сукупності свідчать про те, що відчуження спірної квартири відбулося без встановлених законодавством на те підстав поза волею її власника, в даному випадку позивачки у справі.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Ч.1 ст.388 ЦК України визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відтак, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанову від 27.11.2024 справі №204/8017/17 дійшла до натспуних висновків: «У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином).

Наведене також узгоджується з положеннями статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Крім цього, необхідно враховувати, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.»

Право власності є конституційним правом особи, передбаченим статтею 41 Конституції України, воно є непорушним та набувається в порядку, визначеному законом. Законний власник не втрачає право власності на належне йому майно, якщо воно вибуває з його володіння без належної на те законної підстави чи не з його волі, тому таке право підлягає захисту.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:

- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. Водночас відсутність такого порушення є тоді, коли дотримані всі три критерії.

Отже, повинне існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

У розгляді даної судової справи суд враховує також те, що в судовому засіданні не встановлено та стороною позивачки не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_3 як новому власнику спірної квартири було відомо про відсутність повноважень в ОСОБА_4 продавати спірну квартиру, а відтак і відусутності в подальшому в інших продавців законного права власності на дану квартиру.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

ОСОБА_3 як добросовісний набувач спірної квартири не може нести відповідальність за дії інших осіб, які призвели до порушення законних прав позивачки у даній судовій справі.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_4 та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 24.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. і зареєстрованого в реєстрі за номером 927 та витребування з володіння ОСОБА_3 , як кінцевого набувача на користь позивача квартири АДРЕСА_1 - задоволити.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 24.11.2017, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С. А. і зареєстрований в реєстрі за номером 927.

Витребувати у ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 101).

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна- квартири АДРЕСА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач 3 за зустрічним позовом: ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ;

Третя особа 1: ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ;

Третя особа 2: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, юридична адреса: АДРЕСА_7 .

Суддя В. Кузь