Справа № 481/1588/23
Провадж.№ 2/481/55/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

15.05.2025 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., секретаря судових засідань Кузьміної Н.П., представника позивача Михайленка О.В., ( в режимі відеоконференції), представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новий Буг, Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

Установив:

31.08.2023 року представник позивача ОСОБА_3 діючи в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив здійснити поділ в натурі між сторонами житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку експерта та встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку судового експерта.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 04 червня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу зареєстрованого 05 червня 2010 року відділом РАЦС Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області.

13 серпня 2019 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було винесено рішення яким шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Під час проживання в шлюбі позивач отримала в дар частку житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 03 червня 2014 року.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.02.2020 року визнано нотаріально посвідчений договір дарування частини будинку від 03.06.2014 року удаваним правочином та визнано його договором купівлі продажу. Визнано частину житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя. Розділено частину житлового будинку, виділивши у власність позивачу частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами та у власність відповідачу частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами.

На даний час позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування будинком відповідно до їх часток у праві власності, тому позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом, щоб захистити свої права.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Уманській О.В.

Ухвалою судді від 13.09.2023 року позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків даної позовної заяви.

Ухвалою судді від 03.10.2023 року відкрито провадження та призначено вказану справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

28.12.2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві представник вказав, що фактичні обставини справи відповідачем не оспорюються. Дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний. За період перебування у шлюбних стосунках було придбано будинок АДРЕСА_1 , який визнаний спільним сумісним майном та визнано за кожним із подружжя по частині на праві власності.

Однак, щодо позовних вимог у даному позові відповідач заперечує тому, що ні у ОСОБА_4 , ні у ОСОБА_3 не виникло право власності на частину спірного житлового будинку, оскільки із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.12.2023 року не вбачається, що у позивача або відповідача виникло право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно інформаційної довідки № 357300484 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,87 та, кадастровий номер :02:000:0157, та земельної ділянки площею 8,55 га, кадастровий номер :01:000:0045. Згідно інформацій Державного земельного кадастру від 22.12.2023 р. дані земельні ділянки розташовані в межах території Софіївської (до 2020 р. - Кам`янської) сільської ради Баштанського району Миколаївської області, їх цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно інформаційної довідки № 357303477 ОСОБА_3 є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Право

Власності виникло на підставі договору дарування від 03.06.2014 р., посвідченого приватним

нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області.

Отже, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про державну реєстрацію права власності позивача чи відповідача на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Тому, з огляду на ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ні у позивача, ні у відповідача не виникли права власності на дане нерухоме майно на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.02.2020 р. у справі № 481/1008/19.

Разом з позовною заявою представник позивача Михайленко О.В. подав до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої необхідно поставити питання щодо можливих варіантів розподілу в натурі житлового будинку та можливих варіантів порядку користування (поділу) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2024 року за клопотанням представника позивача адвоката Михайленка О.В. по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22.04.2024 року ухвала про призначення експертизи залишена без змін.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 травня 2024 року провадження по справі відновлено для вирішення клопотання експерта про витребування додаткових документів.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 09 липня 2024 року витребувано з Новобузької філії комунального підприємства Миколаївського

міжміського бюро технічної інвентаризації матеріали

архівної інвентаризаційної справи МЕТІ на житловий будинок

АДРЕСА_1 для проведення експертизи.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 31 липня 2024 року справу повторно направлено для виконання судової будівельно-технічної експертизи.

30.01.2025 року до суду надійшов висновок експерта №125-196 від 20.01.20225 року з матеріалами справи та додатковими матеріалами.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 11.02.2025 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.03.2025 року підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 03.04.2025 року представник позивача Михайленко О.В. позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

У судовому засіданні 03.04.2025 року представник відповідача Павлов Ю.В. позовні вимоги не визнав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

У судове засідання призначене на 15.05.2025 року учасники процесу не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_1 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд вважаючи можливим провести розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію "законів". Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року "Україна-Тюмень" проти України" (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 "Амюр проти Франції" (Amuur v. France); "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; "Малама проти Греції" (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як вбачається з матеріалів справи сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з -5.06.2010 року, який було розірвано рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13.08.2019 року.

Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 03.02.2020 року 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Розділено 1/2 частину житлового будинку виділивши у власність ОСОБА_4 1/4 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та у власність ОСОБА_3 , 1/4 частину житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані обставини сторонами визнаються і не оспорюються.

У технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1 , який було виготовлено станом на 25.05.2017 року ОСОБА_3 значиться власником частини будинку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 06.12.2023 року за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації 03.06.2014 року.

Як видно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 06.12.2023 року за ОСОБА_4 право власності на спірний будинок взагалі не зареєстроване.

Разом із тим, вже з Витягу з Державного реєстру речових прав, сформованого 29.05.2024 року слідує, що 27.05.2024 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на частину будинку АДРЕСА_1 ( а.с.165 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 12.06.2024 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстроване право власності по частині житлового будинку АДРЕСА_1 , за кожним. Дата державної реєстрації за позивачем 03.06.2014 року, а за відповідачем 27.05.2024 ( а.с.166 т.1)

Згідно інформації, яку надало Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. № 29-14-0.110-2384/2-21 від 22.05.2024 року Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано ( а.с.164 т.1) .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2016 року у справі №6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі №6-12цс13 висловлено таку правову позицію щодо порядку виділення частки в нерухомому майні.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки експертизи є одним з засобів доказування (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 106 ЦПК України встановлено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_8 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи 481/1588/23 від 20.01.2025 року № 125-196, провести поділ частки житлового будинку з господарськими будовами і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до них, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами нормами ДБН - технічно можливо.

Виходячи з загальної узаконеної існуючої площі будинку, пропонується один варіант поділу в натурі частки житлового будинку з надвірними господарськими спорудами співвласників з визначенням реальної частки з урахуванням побажань співвласників (а.с.196-243 т.01).

Варіарт 1. Виділити у користування першого співвласника : Частина літ. А-1- одноповерховий житловий будинок-1992р. побудови у складі узаконених приміщень: 1-3 - житлова пл. 21,0 кв.м.; 1-4- житлова пл. 10,9 кв.м.. Разом по частині житлового будинку літ. «А-1» загальна площа - 31,9 кв.м. інвентарна вартість -12150,0 грн.

Надвірні узаконені господарські будови: Літ. «Д» - літня кухня - 1992р. - пл. 13,6 кв.м. - 2967 грн.; Літ. «З» - вбиральня - 1992р. - пл. 1,3 кв.м. - 876 грн; Літ. «Е» - душ - 1992р. - пл. 13,2 кв.м. - 1772 грн; 1/2 частка частини № 1,2- огорожа з воротами - 695 грн; 1/2 частка частини № І, II - замощення - 1062 грн. Загальна сума 19522 грн.

Виділити у користування другого співвласника: Частина літ. А-1 - одноповерховий житловий будинок - 1992року побудови у складі узаконених приміщень: 1-1 - коридор пл. 2,9 кв.м.; 1-2 - коридор пл. 7,6 кв.м.; 1-5 - житлова пл. 8,6 кв.м.; 1-6- житлова пл. 8,7 кв.м.; 1-7 - санвузол пл. 4,3 кв.м.; 1-8 - кухня пл. 9,3 кв.м. Разом по частині житлового будинку літ. «А-1» загальна площа 41,4 кв.м. інв. Загальна вартість -15768,0 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:Літ. «В'»- сарай -1992р. - пл. 12,8 кв.м. - 2282 грн; Літ. «Б»- гараж - 1992р. - пл. 28,5 кв.м. - 1688 грн; 1/2 частка Частини № 1,2- огорожа з воротами - 695 грн; 1/2 частка Частини №І, II - замощення - 1062 грн. Загальна сума 21495,0 грн.

Розділ горищного простору за наданим варіантом виділу частики спірного житлового будинку, виконується співвісне стінам, які розділяють будинок літ. «А-1» на окремі частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування і ремонту.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що крім своїх пояснень, в ході розгляду справи відповідач жодних інших своїх варіантів розподілу будинку суду не надав, клопотань про призначення експертизи не заявляв.

Отже суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та визначити за нею частину житлового будинку із господарськими будівлями, які можливі для користування першого співвласника, а ОСОБА_4 відповідно другого співвласника.

Разом з тим, суд зазначає, що наявність судового рішення про розподіл домоволодіння не звільняє сторони від обов`язку провести переобладнання будівлі з дотриманням будівельних норм.

Також, суд звертає увагу, що отримання дозволів на перепланування об`єкта нерухомості здійснюється власниками, якщо техніко-юридичними нормами встановлена вимога щодо отримання дозвільних документів у разі втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи в інших випадках, передбачених будівельними нормами та правилами.

Наявність чи відсутність станом на час ухвалення судом відповідного рішення таких дозволів чи погоджень, необхідних для фактичного виконання робіт з поділу спірного майна, немає значення для суду, який ухвалює рішення про поділ незалежно від того, чи є у сторін у справі проєктна документація з поділу, чи затверджена вона, чи отримано ними документи на право виконання відповідних будівельних робіт, а також незалежно від того, чи вимагається за законом в конкретному випадку розробка такої проєктної документації та отримання дозвільної документації.

Такий висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 712/920/14, провадження № 61-33938св18.

Стосовно правового режиму спірного домоволодіння у зв`язку з його поділом в натурі слід зауважити, що у постанові Верховного Суду від 19.05.2021р. у справі №501/2148/17 зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

Отже, враховуючи що спірне домоволодіння перебуває у спільній частковій власності двох співвласників, якими є позивач та відповідач, то внаслідок поділу такого майна в натурі між сторонами право спільної часткової власності на нього припиняється.

Щодо встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , то суд не має можливості вирішити дане питання. Як встановлено в матеріалах справи та матеріалах інвентарної справи БТІ відсутні «Технічна документація із землеустрою, щодо складання документу ( державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд», тому визначити варіант порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не надається можливим.

Отже в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то суд зауважує, що судові витрати складаються із сум судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в розмірі 1073,60 грн за вимогою немайнового характеру, 2500,50 грн. за вимогу майнового характеру, та 12000,00 грн за проведення експертизи .

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то на підставі ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України зазначені суми витрат слід компенсувати позивачу за рахунок відповідача в сумі 8500 грн ( 2500,50 + 6000).

На підставі ст.ст. 364, 367 ЦК України та керуючись ст.ст. 12,13,81,264,265 ЦПК України, суд

Ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, задовольнити частково.

Провести поділ в натурі житлового будинку, з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_3 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме 1/4 частину житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , що включає в себе:

Частина літ. А-1- одноповерховий житловий будинок-1992р. побудови у складі узаконених приміщень: 1-3 - житлова пл. 21,0 кв.м.; 1-4- житлова пл. 10,9 кв.м.. Разом по частині житлового будинку літ. «А-1» загальна площа - 31,9 кв.м. інвентарна вартість -12150,0 грн.

Надвірні узаконені господарські будови: Літ. «Д» - літня кухня - 1992р. - пл. 13,6 кв.м. - 2967 грн.; Літ. «З» - вбиральня - 1992р. - пл. 1,3 кв.м. - 876 грн; Літ. «Е» - душ - 1992р. - пл. 13,2 кв.м. - 1772 грн; 1/2 частка частини № 1,2- огорожа з воротами - 695 грн; 1/2 частка частини № І, II - замощення - 1062 грн. Загальна сума 19522 грн.

Виділити ОСОБА_4 на праві приватної власності в натурі частку із майна, а саме 1/4 частки житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 , що включає в себе: Частина літ. А-1 - одноповерховий житловий будинок - 1992року побудови у складі узаконених приміщень: 1-1 - коридор пл. 2,9 кв.м.; 1-2 - коридор пл. 7,6 кв.м.; 1-5 - житлова пл. 8,6 кв.м.; 1-6- житлова пл. 8,7 кв.м.; 1-7 - санвузол пл. 4,3 кв.м.; 1-8 - кухня пл. 9,3 кв.м. Разом по частині житлового будинку літ. «А-1» загальна площа 41,4 кв.м. інв. Загальна вартість -15768,0 грн.

Надвірні узаконені господарські будови:Літ. «В'»- сарай -1992р. - пл. 12,8 кв.м. - 2282 грн; Літ. «Б»- гараж - 1992р. - пл. 28,5 кв.м. - 1688 грн; 1/2 частка Частини № 1,2- огорожа з воротами - 695 грн; 1/2 частка Частини №І, II - замощення - 1062 грн. Загальна сума 21495,0 грн.

Схема поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зображена в Додатках № 1 до Висновку експерта № 125-196 за результатами проведення судової будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи від 20.01.2025 року.

Розділ горищного простору за наданим варіантом виділу частики спірного житлового будинку, виконується співвісне стінам, які розділяють будинок літ. «А-1» на окремі частини, що забезпечує доступ кожного із співвласників до приналежної частини перекриття та покрівлі для можливості його обслуговування і ремонту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму грошової компенсації в розмірі 12059 (дванадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень.

Припинити спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 .

В частині визначення порядок користування земельною ділянкою, в задоволені позову відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 23.05.2025 року.

Суддя